442 Carl v. Bonsdorff. 



Härmed voro tyskarne icke belåtna. Genom superintendenten Stahell an- 

 liöllo de om rätt att på egen bekostnad uppföra en kyrka, efter som det föll 

 sig svårt att hålla i samma kyrka predikningar på trenne tungomål, samt att 

 förse sig med egna själasörjare. Till denna begäran samtykte drottning Kristina 

 i 1'esolution af d. (j sept. 1649, med vilkor att kongl. majestät tillkom jus pa- 

 tronatus och consistorium förvaltningen öfver församlingen. ^) Med kyrkans upp- 

 förande uppskjöts dock några år, emedan gen. guvernören under förevändning 

 af stadens påtänkta fortiticerande icke kunde utdela någon läglig plats till 

 kyrkan. Detta dröjsmål förmådde tyskarne att hos regeringen söka ett slut på 

 uppskofvet. I en den 10 juni 1653 daterad skrifvelse påminde „drottningens 

 in i döden hörsannnaste och trognaste undersåtar af den tyska nationen i Ny en", 

 hui'U som de för sin tros skull flyktat undan påfven och kejsaren och städse 

 blifvit huldrikt beskyddade af svenska regeringen; nu vågade de åter hoppas 

 på ytterligare konfirmation å rätten till kyrkobyggnad samt om kunglig full- 

 makt för Daniel Brockhausen att vara deras rättmätige själasörjare och predi- 

 kant; skedde detta, garanterade de, att de tyska köpmännens antal dagligen 

 skulle förökas och den ryska handeln i samma mån förkofras; som erkänsla 

 ville de prisa och lof sjunga drottningen och ha för henne lif och blod osparda 

 m. m.-) 



Innan denna skrifvelse blef af sänd. var kyrkoherden i församlingen 

 Erlandus Jonae färdig med en kontramina. I underdånig skrifvelse till 

 drottningen klagade han öfver, huruledes för några inbilske och orolige ty- 

 skars skull en svår schism hotade att bryta ut i församlingen och hurusom han 

 redan lidit stor förlust genom den tyske kapellanen Brockhausen. Blefve den 

 eljest nog ringa församlingen delad i tvänne, skulle detta ha till följd, att den 

 ännu icke färdig vordna kyrkan aldrig komme till perfektion och att han, kyrko- 

 herden, måste anhålla om transport eller ersättning för sin skada. Kyrkoher- 

 dens ödmjuka begäran gick ut på att tyskarnes anslag blefve tillbakavisadt 

 och Brockhausen få åtnöjas med sin förra ställning. Denna anhållan under- 

 stöddes af förre gen. guvernören Mörner, som i skrifvelse af den 30 maj 1653 

 till hofkanslern Nils Tungel utbad sig dennes bistånd för kyrkoherden. Afven 

 han betraktade anspråken på en tysk församhngs bildande för oberättigade och 



') Resol. till Staliell, trykt hos Teugströin, Haiidlingar etc. V, och Akiander, Evaug. lut. tör- 

 saml. i lugerm. 



') lugrica vol. 40. 



