Ny en. 443 



sköt skulden på den ui)i)blâ8te Brockhauseii och i)â superiiitciuleuten. .,S((m till 

 all strid och division benägen är, den ock flera kyrkor omslår än uppbygger" 

 och nu blifvit af tyskarne bestucken. Blefve den tyske predikanten bibehållen, 

 så borde han åtnöja sig med hvad han hade, icke emulera med pastorn, utan 

 vara honom undergifven och förrätta vigsel, doj) och begrafningai- endast när 

 han blef af pastor därmed betrodd, 'j 



Det ömsesidiga vadet till regeringen lände till tyskarnas förmån. Den 10 

 september 1653 förklarade drottningen, att hon på grund af den nitälskan, 

 hvarmed hon städse vårdat sig om Guds heliga ords predikande och försam- 

 lingens uppbyggande, icke drog i betänkande att liifalla tyskarnes begäran, 

 hvarför hon nu förordnade Daniel Brockliausen Dobor* Pomeranus till pastor 

 och kyrkoherde för den tyska nationen och församlingen i Nyen, med rätt att upp- 

 bära det salarium af K »O rdr, som magistraten tillsagt honom, med hvad mera 

 honom på ämbetes vägnar tillfalla kan. I skrifvelse till gen. guvernören Erik 

 Stenbock af den 19 okt. 1()5;{ ålades denne att utse åt den tyska församlingen 

 en lämplig plats för kyrkan och att öfvervalca kyikoai'betets lyckliga utförande. 

 Kammarkollegiet beordnades att inkomma med föi'slag om ersättning för kyrko- 

 herden Erlandus Joiice. -) 



Atta år efter dessa händelser upplågade tvisten på nytt. Brockhausen 

 hade under ryska fäjden lämnat staden och U]ipehållit sig i Narva, men åter- 

 vände år 1()59 på kallelse af åtskilliga tyskar och blef då interimsvis förord- 

 nad till tysk i)redikant. Två år senare blef han afsatt från ämbetet af super- 

 intendenten Johan Rudbeck, efter hvad Rudbeck i bref till regeringen försäk- 

 rade, på grund af sin otidighet och orolighet. Han vände sig då med klago- 

 mål till regeringen och anhöll om att blifva åteiinsatt i sitt förra ämbete. Han 

 töretedde tillika intyg af magistraten i Narva samt tyska köpsvänner och 

 officerare i Nyen, Inilka alla på det bästa vitsordade hans förhållande, försäk- 

 rade att han förhållit sig „still, from, friedlich und nüchtern, und also recht 

 exemplariter", samt att han förestått sitt ämbete „als ein rechtschaffenei' Pre- 

 diger und Seelsorger treu und fleissig." Samtidigt som detta skedde inlämnade 

 tyskarne till stadens magistrat en anhållan att i enhghet med drottning Ivristi- 

 nas privilegier få uppföra egen kyrka och vocera egen pastor. Magistraten 

 öfverlade om saken med consistorium, som bestämdt afstyi'kte bitåll till tyskar- 

 nes anhållan, emedan det illa öf verensstämde meil stadens inti'essen att låta ett 



'j Iiigricii vol. 08. 



2) Riksieg. 1658 fol. 1908— 19()9. 



