444 Carl v. Bonsdorff. 



fåtal pei'soiier, l)lan(l hvilka endast nâgi"a voro okunniga i svenskan, bilda egen för- 

 samling. Brockhansens återkallande f örklai'ades omöjligt på grund af det dåliga 

 rykte han förvärfvat sig och hvilket visat sig bl. a., när adeln i Moloskowitz vägrat 

 att mottaga honom till kyrkoherde för hans oroliga lefveiiies skull. Consistorium 

 anhöll dessutom, att han aldrig blefve beklädd med någon syssla på dess gebit, 

 emedan han vägrat ,,att hörsamma consistorii citation och dessutom ingenstädes 

 kan hålla sin hand utur andras säd, det med honom synes vaia infödt".') 



Ehuru sålunda consistorium i princip var emot tillsättandet af en tysk 

 pastor, fick frågan äfven deima gång samma utgång som förut. Brockhausen 

 återvann väl icke sin förra ställning, måhända afled han vid denna tid, efter- 

 som inga uppgifter om hans följande öden föi'eligga, men den "29 oktober 1662 

 utfärdade regermgen föi' magister Henricus Frisius — fader till den kände 

 landshöfdingen i Kymmenegårds län Johan Heniik Frisenheim — förordnande 

 att vara kyrkoherde i tyska församlingen.-^) Nio år senare anslog regeiingen 

 de i hofrätten fallande sakörena från Ingermanland till kyrkobyggnadshjälp åt 

 såväl den svenska som den tyska församlingen och år 1679 gafs åt tyska pa- 

 storn till pastorsland tvänne obser i Keltis pogost. ^) 



Om några konflikter mellan Fiisius och den svenska församlingen finnes 

 intet nämdt. Däremot torde sådana förefallit under hans efterträdare mag. 

 Joachim Meincke (1671 — 1683). Borgmästaren Ü. Stiernman kallar i ett bref 

 af år 1682 denne Meincke „extreme maledicus et contentiosissimus, en berömlig 

 predikant i anseende till dess predikogåfvor, men en elak och förarglig kristen 

 i sitt lefverne, den liär snart sagdt med livai- och en haft trätor, dem han 

 själf förmedelst sina calumnier och injurier kommit till väga; och såsom han 

 uti alt har haft orätt, altså har han ock måst allestädes försona sig med af- 

 böner och revocationer, dock aldrig kunnat komma till saniorena mentem.'" Som 

 Meincke nu var rest till Stockholm, syntes det borgmästaren och många andra 

 önskligast. att han blefve på den färden och att på samma gång de tyska fa- 

 miljer, hvilkas själasörjare han varit, införlifvades med den svensk-finska för- 

 samlingen.^) Meincke af gick året därpå, då han kallades till pastor vid offi- 

 cerskyrkan i Moskva. Han efterträddes af pastorn i Kosemkynä Johannes 

 Schopp, som bekom kongl. fullmakt den 4 maj 1683.*) Efter denne utnämdes 



') Ingrica vol. 53. 

 -) Riksreg. 

 ") Nyeus privilegieb. 

 *) Ingrica vol. 56. 

 •"'j Rilisi'i'g. 



