526 Edv. H.JELT. 



Vid de å Fittigs laboratorium utförda arbeten öfver laktoner hafva några 

 enskilda af dem undersökts i sitt förhållande vid upphettning med vatten. ^) 

 Uen bildade oxysyremängden var mycket olika för butyrolakton, valerolakton, 

 isokaprolakton och etylbutyrolakton. Ju högre kolhalt desto mindre lätt sy- 

 nes laktonbildningen sprängas. Ur lävulinsyrans, metyl- och eLvllävulinsyrans 

 förhållande vid upphettning drager Bischoff ^) den slutsats, att äfven vid den 

 här försiggående vattenafspjelkningen alkylerna verka i samma riktning som 

 hos de tvåbasiska syrorna. 



Öfver reaktionshastigheten vid laktonbildningen föreligga emellertid icke 

 några närmare undersökningar. ") Ur de undersökningar öfver denna företeelse 

 jag planlagt och delvis utfört, meddelas här följande, hvilka afse att utröna 

 den relativt olika hastighet, hvarmed laktonbildningen hos olika j'-oxysyror 



De lösningar som användts hafva beredts på följande sätt. Af den rena 

 laktonen har afvägts 0,0055 mol. (i gram) som försatts med ett obetydligt öf- 

 verskott af ^5 norm. kaliumhydrat, hvarefter lösningen uppvärmts vid omvänd 

 kylare. Efter afsvalningen har den neutraliserats med saltsyra samt derefter 

 försatts med 50 c. c. af \\„ norm. saltsyra, samt blifvit utspädd med vatten 

 till 100 ccm. Lösningen har således varit V;..,, normal. Jämte oxysyra har 

 den innehållit klorkalium samt en ringa mängd af oxysyradt salt i öfverskott. 

 Det sistnämda har befunnits nödigt för att utesluta möjligheten af äfven de 

 ringaste spår af saltsyra, hvilka utöfva ett betydligt inflytande på hastigheten 



') Se Ann. der Chemie. Bd. 226. 



= ) Ber. d. d. cb. Ges. 1890 s. 621. 



^) Då de undersökningar liär meddelas redan voro påbörjade, erböll jag- kännedora om ett kort 

 meddelande af Ostwald (Ber. fiber die Verb. d. Kgl. Säcbs. Ges. d. Wissenscbaften. Math. pb3'S. Classe, 

 Sitzung v. 9 Juni 1890), hvari han omnämner försök, som anstalts på hans laboratorium (af Henry) 

 för att studera bildningen af lakton ur den från lävulinsyra erhållna y-oxyvaleriansyran. Han bar ut- 

 gått från den förutsättning, att då hvarje syra skulle verka påskyndande på ifrågavarande reaktion i 

 den mån den är elektrolytiskt dissocierad och här den förening, som undergår förändring (osysyran) 

 sjelf är en syra och således äfven delvis skulle vara sönderfallen i sina joner, man måste antaga, att 

 oxysyran liksom hvarje annan syra genom sina fria H-joner skulle påverka (accelerera) sin egen öfver 

 gång i lakton, eller att sålunda en „autokatalys" skulle ega rum. Den acceleration oxysyran i hvarje 

 tidsmoment skulle åstadkomma bör således vara proportionel mot den i samma moment existerande 



äx 

 mängden at densamma och reaktionshastightten skulle sålunda uttryckas genom eqv. ^,.= C{a — xY, 



som egentligen gäller för reaktioner af andra ordningen. Eiktigheten af denna slutledning bekräftas 

 äfven af de nämda försöken med y-oxyvaleriansyra. 



