548 



Hans sjukdom gjorde långsamt men obevekligt framsteg och tidtals hade 

 han att utstå svåra kroppsliga lidanden. Sin syn förlorade han småningom helt 

 och hållet och hans själsförmögenheter försvagades mer och mer. Äfven lju- 

 sare stunder funnos, då lifslågan om ock matt flammade upp såsom en reminis- 

 cens från forna bättre tider. Han kunde ock i någon mån följa med sin fa- 

 miljs angelägenheter och särskildt sina söners studier och framgångar. Länge 

 fick han lida, innan slutet kom. Den 4 nov. 1890 lemnade hans ande den 

 trötta, plågade stofthyddan. Djupt deltagande för hans sorgliga öde fylde äf- 

 ven deras sinnen, hvilka icke stodo honom personligen nära, men under hans 

 verksamhetsdagar lärt älska och vörda honom. Och de voro många som un- 

 der beröringen med honom lärt sig känna och högt värdera hans älskliga del- 

 tagande personlighet och öppna trofasta karaktär. Jag kan icke lemna någon 

 sannare och bättre bild af Chydenii personlighet, än den en af hans närmaste 

 kamrater och vänner prof. Th. Saelan tecknade vid det tillfälle, då Chyde- 

 nii stoft nedbäddades i fosterjordens sköte. 



„Ett af de mest utmärkande dragen hos honom" slutade vännen sina 

 varma minnesord, „var hans genomädla, rättänkande och i allo redbara karaktär, 

 hans varma fosterlandskärlek och hans djupa medkänsla för alt mänskligt. 

 Det var dessa upphöjda egenskaper, som, parade med ett ovanligt sympatiskt 

 och vänsält väsen, verkade oemotståndligt tilldragande på alla, som kommo i 

 beröring med honom." 



