562 



800 mark i ersättning åt professorn i botanik för den undervisning han 

 komme att gifva farmaceuterne i denna vetenskap. 



Källan till dessa förvecklingar och de olika åsikter om professionens in- 

 nebörd, som särskilda gånger framträdt, låg till stor del deruti att man vid 

 dess bildande sammanfört olikartade ämnen och icke gjort klart för sig, hvad 

 dess hufvudsyfte borde vara. Att den egentligen tillkommit för den farma- 

 ceutiska undervisningen, derom voro väl alla ense. Men hvad läkarene an- 

 gick, var den, kan man fråga, en för deras handledning i de till farmakologi 

 och farmakognosi hörande kunskapsgrenarna inrättad lärostol med öfvervägande 

 praktiskt ändamål eller var den till sitt luifvudsakliga innehåll af vetenskap- 

 ligt teoretiskt syfte, afsedd för deras utbildning i fysiologisk kemi? Härtill 

 kom den olyckliga omständigheten, att man, för att i den nya professorns af- 

 löning kunna inberäkna de Hi singer s ka donationsmedlen, sammanblandade 

 med professionen den i rent botaniskt syfte af enskild person grundade bota- 

 nices deraonstratorstjensten. Man icke blott bröt emot de villkor, under hvilka 

 donationen var gifven och glömde den tacksamhet maii var skyldig en enskild 

 mans nitälskan för vetenskapens förkofran, utan beröfvade tillika botaniken en 

 af dess få arbetskrafter. Detta var ett misstag, som ännu borde godtgöras. 



Vi tro att man med inrättandet af professionen fi'amför allt åsyftade att 

 gifva medicine studerande den kännedom af farmakopéens droger, deras un- 

 dersökning och pröfning, som är nödvändig för hvarje läkare, så väl vid hand- 

 hafvandet af sjukvård, som vid apotekens kontroll. Härtill kom deras inöfvande i 

 giftundersökningar, hvilka enligt lag tillkomma provinsialläkarene, äfvensom 

 bibringandet af de för den praktiske läkaren erforderliga kunskaperna i den 

 kemiska analysens användning i läkekonstens tjenst. Medicinska fakulteten be- 

 höfver nödvändigt en målsman för naturvetenskaperna, isynnerhet kemin och 

 naturalhistorien i deras förhållande till medicinen, för att kunna hålla läkare- 

 bildningen i jemnhöjd med dessa vetenskapers utveckling, så vidt de beröra 

 läkekonsten. Hvilka förändringar man än må vidtaga med professionen, skall 

 detta behof dock qvarstä och ständigt ånyo tränga sig fram, tills detsamma 

 blifvit fylldt. 



Är då farmakologin och farmakognosin af vikt för läkaren? Svaret skall 

 gifva sig lätt. Må vi erinra oss den tid, när apotekarens uppgift var att 

 samla eller införskrifva de ämnen, hvaraf de måugfaldt sammansatta läkemedel 

 bereddes, hvarpå våra äldre farmakopéer äro så rika. Då var det hufvud- 

 sakligen pröfningen af de vanliga, mer eller mindre officinella växterna och 

 drogerna, samt ett jemförelsevis fåtal kemiska preparat, som tog läkarens upp- 

 märksamhet vid en apoteksvisitation i anspråk. Nu är det annorlunda. 



