N:o 1. Analys af vmskélknrvor. 23 



Med tillhjelp af denna relation, och likaså den ofvanstående eqvationen 



är tidpunkten r d;i muskeln upphör att verka på systemet, att i detta fall 

 närmare utrönas. 



Det härmed ])ehandlade fallet, då muskelkraftens momentarm 7 under 

 kontraktionen bibehåller samma värde, innefattar sålunda tre olika anordningar 

 för försöken, nemligen den då hvarken m eller a hafva värdet noll, vidare den 

 då m har värdet noll och slutligen den då a har värdet noll. [Ett fjerde fall 

 som den allmänna eqvationen 11 synes antyda, det då både m och u hafva 

 värdet noll, kan ej här komma i fråga, emedan under sådana förhållanden 

 muskeln och tråden, som förenar muskeln med det rörliga systemet, icke hållas 

 utspända.] 



Af dessa tre anordningar för försöken hafva det första och andra icke 

 tillförene varit föremål för undersökning. Den tredje anordningen, då « har 

 värdet noll, var den som af Hr Starke lades till grund för hans ofvan, på 

 flera ställen omnämnda undersökningar. De eqvationer Hr Starke härledt och 

 lagt till grund för bestämning af muskelkraften och mekaniska energin äro i 

 hufvudsak desamma som här ofvan (i 6 B) angifvits, med den skilnad att läget 

 för det rörliga systemet bestämdes förmedelst rätliniga koordinater i ett, på 

 samma sätt som i af delning I valdt axelsystem. Några differenser framträda 

 dock; för den speciella uppgift som förelåg att besvara, behöfde Hr Starke 

 känna endast hela energin Er och beräknade densamma af största utslaget eller 

 det uttryck här ofvan betecknats med mgnl\„; men energins sammansättning 

 vid olika tidpunkter af arbete och rörelse togs ej i betraktande. — En väsendt- 

 ligare differens — på hvilken sistnämnda omständighet utöfvat inflytande — 

 må här ännu påpekas. För bestämning af det läge ofvan betecknats med V^r 

 antog Hr Starke såsom riktig en uppgift, som redan längesedan angifvits i 

 fysiologiska afhandlingar, den uppgiften nemligen att då muskeln upphör att 

 verka på systemet (en häfstång), så skulle den uppdragna muskelkurvan öfvergå 

 i en parabel ; med denna förutsättning såsom utgångspunkt sökte Hr Starke 

 bestämma det i fråga varande läget. Hvad orsaken varit till det nämnda 

 antagandet må lemnas derhän; en parabel är visserligen kiu'vans fortsättning 

 om systemet är fritt rörligt, såsom i det i afdelning 1 behandlade fallet. Men 



