4 K. E. F. Ignatiüs. 



Gabriel Blmgren synes vid universitetet i Abo, der han år 1790 inskrefs 

 såsom student vid 14 års ålder, liafva väckt stora förhoppningar om sig såväl 

 hos lärare som hos kamrater. Vid de akademiska festerna åren 1796 och 

 1799, den senare med anledning af kronprinsen Gustafs födelse, höll han 

 festtalen. Filosoflekandidatexamen aflade han med synnerlig utmärkelse, hvar- 

 för också den förmodan icke låg fjerran att han skulle qvarstanna vid univer- 

 sitetet och der söka lärareplats. Så skedde dock icke. Gabriel Elmgren, hvars 

 studier att döma af hans akademiska disputationer efterhand vändt sig åt theo- 

 login, blef prest 1801 och lefde dei'efter hela sitt lif i stilla tillbakadragenhet 

 på landet. År 1804 kallades han af biskop Tengström till dennes adjunkt i 

 Pargas, der han fem år senare blef kapellan och sedermera i en fortsättning 

 vistades i mer än sextiotvå år eller ända till sin död den 23 December 1866, 

 som inträffade vid den höga åldern af nära 91 år. Betecknande för hans 

 karaktär och sinnesstämning är, att han, oaktadt sina lärda meriter, aldrig 

 under hela sin långa lefnad sökte någon annan anställning än nyssnämnda 

 klent aflönade kapellanssyssla. Hans lynne synes ha varit melankoliskt, slutet 

 och stundom knarrigt, men på bottnet låg en varm religiositet. Hvarje dag 

 höll han med sitt hus gemensamma morgon- och aftonböner, hvarvid äfven ett 

 kapitel af bibeln lästes, och om söndagseftermiddagarna lästes derjemte en pre- 

 dikan. Med sin sex år yngre maka Johanna Kristina ïalleqvist, kapellans- 

 dotter från Geta på Åland, hade han tre söner, hvilka alla kommo till mognad 

 ålder. Äldsta sonen Herman David blef efter afslutade universitetsstudier 

 landtmätare och dog i Åbo år 1865. Den tredje i ordningen Otto Johan 

 blef sjöfarande och förde såsom sjökapten fartyg dels från Kaumo, dels från 

 Åbo, till dess han äfvenledes samma år slutade sitt lif, i det han jemte hela 

 sin besättning spårlöst försvann i vågorna på en resa från sistnämnda stad till 

 Sicilien. 



Den andre i ordningen af sönerna, Sven Gabriel, föremålet för denna 

 minnesteckning, föddes den 25 Oktober 1817. Sitt födelseställe, det tarfliga 

 kapellansbostället, Parsby-Mellangård, skildrar han sjelf i sin påbörjade auto- 

 biografi sålunda: „En oansenlig gård på en föga upphöjd kulle inträngd mellan 

 tvenne bondgårdar. Inga träd gåfvo den skugga med undantag af ett stort 

 sekelgammalt äppelträd och en rönn, hvars höga, runda ki'ona redan i mina 

 växande år beredde mig mången estetisk njutning och var mitt älsklingsträd. 

 Men på afstånd öfver ängen mot norden sågs vid foten af ett enstaka högt 

 berg en björklund, som var min park och målet för gossens vandringar i mid- 

 dagens hetta efter slutad läsning och i aftonens svalka förrän qvällsvardens 

 timme slog. I söder glittrade vid solsken på afstånd en vik af kyrkofjärden. 



