Minnestal ii f ver Professor Sven Oahriel Elmgren. 1 



ålder slog sig på versmakeri, en svaghet, som dock var af snart öfver- 

 gående art. 



Om hösten 1837 återvände Bukiren till universitetet, der han sedermera 

 var inne alla läseterminer och den 14 Maj 1840 af lade sin lilosofiekandidat- 

 examen. Höga vitsord hade han icke eftersträfvat, och sådana erhöll han icke 

 heller. Dock grämde det honom mycket att han i filosofin endast undfick om- 

 dömet admittitur. Han ansåg sig häruti ha lidit stor orätt, en åsigt som han 

 först på äldre dagar och vid lugnare besinning helt och hållet frångick. Ma- 

 gisterpromotionen, som i anseende till universitetets 20U-åriga jubelfest blifvit 

 uppskjuten till senare hälften af Juli, och hvilken föregick och åtföljdes af en 

 rad af lysande fester, hölls i den under byggnad varande Nikolaikyrkan. 



De filosofiska studierna hade för Eljigren ända från hans inträde vid uni- 

 versitetet, blott utgjort en förberedelse för de theologiska. Redan som helt ung 

 hade han fattat beslutet att blifva prest, och brukade derföre både såsom gym- 

 nasist och student under ferierna öfva sig i praktisk presttjenstgöring, i det 

 han skötte fadei'ns predikoturei'. Den religiositet, som han medfört från för- 

 äldrahemmet, öfvergaf honom aldrig, och ehuru han icke höll sig undan från 

 samqvämet med kauu'ater, utan tvärtom, enligt egen uppgift, stundom ganska 

 ofta deltog i studentfester och besökte schweitzerier, hade han dock denna tid 

 en stark dragning åt pietismen. Umgänget med olika tänkande vänner äfven- 

 som bekantskapen med Schleiermachers och Ignells skiifter samt framför allt 

 åhörandet våren 1843 af den nyss förut till hemlandet återkomne docenten 

 Johan Vilhelm Snellmans filosofiska föreläsningar, afvände Eljiuren dock efter- 

 hand från denna mera asketiska tankerigtning och föranledde att hans religiösa 

 ståndpunkt för en kortare tid fick någon lutning åt rationalismen. Härigenom 

 kom han att bryta med några af sina fön-a vänner, bland annat med den 

 varmhjertade, begåfvade Anders Vilhelm Ingman, som sedermera afled såsom 

 théologie professor, och hvilken Elmgren hade att tacka för intresset för och 

 "^mbéf i5u;iinderna i finska språket. Sina åsigter uttalade Elmgren för öfrigt 

 de loisttt gx,. .--^ävk|a unnsom anonymt infördes i Helsingfors Tidningar och 



en artikel om pietismen, s. 



Hjm\i..lian offentliggjorde. Den efterföljdes 



var måhända den första uppsats k^ux- rr-v-- ai, i 



snart af en annan, som infördes i Ecclesiastikt Litteraturblad l Abo, och 

 hvilken innehöll en kritik öfver de brukUga predikotexterna. Till hans theo- 

 logiska skriftställen på denna tid hörde också en öfversättning till svenskan 

 af E K. Meiers Dogmgeschichte, som 1845 utkom af trycket. Theologiekan- 

 didat'examen aflade han den 14 December 1844, men härmed afstannade också 

 hans väg till prestaembetet. Elmgren blef nemligen aldrig prestvigd Nagia 

 åieftlr aflagd théologie kandidatexamen, eller i December 1849, afreste han 



