K. E. F. Ignatius. 



visserligen i sådant ändamål till Borgå i sällskap med nyss utnämnde profes- 

 sorn i biblisk exegetik Gabriel Geitlin; men domkapitlet förklarade sig icke 

 vara rätt forum att upptaga hans ansökan om prestvigning, utan hänvisade 

 honom till domkapitlet i Åbo. Då han sedan följde denna anvisning och hos 

 domkapitlet derstädes anhöll om promotorial till biskopen i Borgå, möttes han 

 åter af afslag under förevändning att han icke aflagt föreskrifna offentliga 

 predikoprof på svenska och finska språken. Förargad öfver detta krångel 

 tänkte Elmgken först besvära sig i Senaten; men fullföljde icke denna afsigt, 

 utan öfvergaf i stället tanken på att blifva prest. Att de begge domkapitlen 

 endast sökte förevändningar för sin bristande vilja att tillmötesgå Elmgrens 

 önskan synes temmeligen uppenbart. Elmgren liade året förut blifvit ordinarie 

 amanuens vid universitets biblioteket och innehade således inom Borgå stifts 

 onn-åde en befattning, med hvilken ecklesiastik tjensteårsberäkning var för- 

 bunden. Han synes alltså på samma grund som professor Geithn, hvilken 

 prestvigning icke förmenades, ha kunnat blifva ordinerad i Borgå. Ännu 

 mindre skäl synes domkapitlet i Åbo haft för sitt afslag. I händelse Elmgken 

 såsom théologie kandidat, varit skyldig att aflägga praktiska predikoprof, så är 

 det uppenbart att detta bordt ske inför det domkapitel, hos hvilket han ansökte 

 om ordination. Detta var icke Åbo, ty här sökte han endast om promotorial 

 eller begifvande att få prestvigas i Borgå. Predikoprofvens afläggande i Abo 

 skulle nödvändiggjort en resa dit, och det var väl hufvudsakligast just väga- 

 längden och resekostnaderna, som föranledt Elmgrens anhållan att få emottaga 

 sacros ordines i Borgå. Hvarföre de begge stiftstyrelserna visade sig så afvogt 

 stämda mot Elmgren, har jag icke lyckats utreda. För några theologiska irr- 

 läror borde Elmgren icke gerna ha kunnat beskyllas. Han hade ju just förut 

 till svenskan öfversatt den renlärige tyske theologen Hases berömda dogmatik: 

 Hutterus redivivus. Antagligare, ja till och med sannolikt är derföre att Elm- 

 grens publicistiska verksamhet och politiska ståndpunkt öfverhufvud ådragit 



honom vederbörandes missnöje, som nu gaf sig luft i en småaktig *''^;*;f' ^^' 



. . -, , r.'- ,io N,n ci'-" ^011 01) eise. 



Elmgren var nemligen denna tid redan en^ i^j^^ oitentliga lifvet känd och 



bemärkt personlighet. Hajis_,ifrån_l\-;wmstiden inrotade folkliga sinnelag, 

 umgänget aed fi'amstaende jemnåriga vid universitetet äfvensom Snellmans 

 väckelserop såväl tidigare som efteråt i Saima, men framförallt sjelfförvärfvad 

 fast öfrertygelse hade gjort Elmgren till en af de ifrigaste förkämparne för 

 den finska nationela rörelsen. Under par somrar hade han vistats i det inre 

 landet i Tyrväntö och Kangasala ocli der enligt egen uppgift insupit den var- 

 maste sympati för den finskatalande allmogen, hvars lefnadssätt och seder han 

 på nära håll lärde sig känna. I den nu uppflammande nationalitetsstriden tog 



