Mimipstdl öfvor Profpssor Sren Gahriel Éhngren. 9 



han derföre snart en liflig del. En insändare, som tecknade sig „En finne" 

 och under hvilken signatur påstods dölja sig den såsom religiös skriftställare å 

 finska språket kände kontraktsprosten i Taramela Nils Magnus Tolpo, hade i 

 Åbo Tidningar 1844 n:o 83 uppträdt i liärnad mot Saima och sökt bevisa att 

 en sjelfständig finsk nationel utveckling vore omöjlig. Finlands lott blefve att 

 framdeles såsom härintills mottaga intryck af den makt, med hvilken landet 

 var förenadt, och dess finska talande inbyggare kunde lika litet som Irländare, 

 Gaeler, Irokeser o. a. Amerikas urinvånare i'äkna på att göi'a sitt språk till 

 ett kulturspråk. Mot denna artikel ingaf ELM(iREN nu ett ljungande genmäle, 

 som anonymt infördes i Helsingfors Morgonblad för den 31 Oktober samma år. 

 Han framhöll der huru litet insändaren gjort sig reda för hvad nationalitet är, 

 då han antager att denna kunde bibehållas, ehuru man låter sitt språk, sina 

 seder och institutioner fara. Då ins. förutser att det kan gå med finnarne, 

 som med irländare, gaeler, irokeser o. a. att småningom försvinna från jorden 

 och att ryssar och svenskar framdeles skola lefva på den fläck der finnar for- 

 dom bodde, så uttalar Ei.mhren sin förvåning öfver att ins. dock icke blyges 

 att kalla sig finne. ]3eträffande inkasten mot finska språkets användbarhet 

 såsom ett den högre bildningens språk, anför Ei.mgren den celebre danske 

 språkforskaren Rask's omdöme om finskan äfvensom de nyss utkomna Kalevala 

 och Kanteletar m. m., men tilläggei-. „Vore också finskan det aldra sämsta 

 språk i hela vida verlden, så skulle det dock för oss finnar vara bättre än 

 alla andra språk att använda, derföre att det är våi't eget". Det står ingen 

 nation fritt att välja emellan språk, likalitet som den enskilde individen kan 

 bortlägga sin näsa och antaga en främmande. För öfrigt gällde saken helt 

 enkelt finska folkets rätt till tillvaro, och denna rätt torde väl ej kunna för- 

 nekas, efter vår Herre så behagat skicka, att det verkeligen existerar. 



Detta genmäle, som genast gaf anledning till en liflig tidningspolemik, 

 rönte den utmärkelsen att blifva i sin helhet intaget i Saima för den 14 No- 

 vember och inleddes med följande ord af Snellman: 



„Denna utmärkta uppsats, utan tA'ifvel den mest betydelsefulla, som stått 

 att läsa uti en tidnings spalter i Finland, taga vi oss fiiheten här af trycka på 

 samma gång vårt blad till heder och i det lofliga ändamål att sprida densamma 

 till en större krets af läsare. Isynnerhet skall det glädja oss att kanske få 

 erbjuda denna läsning åt de svenska tidningsredaktioner, hvilka med så sårande 

 förakt omförmäla, hvad man i Finland får i tryck uttala. Vi hafva vid den- 

 samma intet annat att anmärka än anonymiteten. Det är i en sak, så ren 

 och ädel, som den Ins. förfäktar, af icke ringa vigt att en man står bakom 

 ordet. Vi hoppas väl icke att här finna namnet på ett af dessa „snillen", om 



2 



