10 K. E. F. Ignatius. 



livilka Moigonbladet talar, t}^ de uppträda ju icke. Men vore också detta 

 namn aldrig förr liördt inom landet, det förtjenar dock från denna stund att 

 höras". 



Efter ett sådant loford från Saimas sida var det naturligt att artikelför- 

 fattaren icke längre kunde blifva obekant. Elmgrens anseende såsom en ung 

 begåfvad skriftställare var stadgadt, och han trädde nu fram i det offentliga 

 lifvets förgrund, der han under en följd af år blef en af de mest bemärkta 

 personligheterna. Redan vid ingången af följande året 18-45 öfvertog han 

 jemte Fredrik Berndtson redaktionen af Morgonbladet, hvilket blad synnerligast 

 de tre år (1.S45 — 1847), hvarunder Elmghen var medredaktör i detsamma, ut- 

 märkte sig genom en starkt prononcerad finsk nationel riktning. Af större 

 betydelse i politiskt och littei'ärt afseende blef dock den verksamhet, som Elm- 

 GREN kort härpå kom att utveckla såsom hufvudredaktör af och ofta ensam 

 ai'betare i det af Snellman grundade Ijitteraturblad för allmän medborgerlig 

 bildning. Trött af de makthafvandes förföljelser i förening med censurens olid- 

 liga trakasserier afgick nemligen Snellman år 1849 från nämnda blads redak- 

 tion, hvilken ini på hans och Lönnrots enträgna uppmaning öfvertogs af Elm- 

 GREN. Uppdraget att träda i en så snillrik och djuptänkt publicists ställe, som 

 Snellman, var sannerligen icke det lättaste, och dock måste under dåvarande 

 förhållanden hvarje bekymmei- i detta afseende träda i andra rummet för be- 

 tänkligheter af ännu mera nedslående beskaffenhet. Det lärer nemligen knap- 

 past vara någon öfverdrift att påstå att det offentliga ordets frihet i Finland 

 aldrig, hvarken förr eller senare, varit så begränsad, så förtryckt och nära 

 nog förqväfd, som under de fem år, 1850 — 1854, då Elmgren redigerade Lit- 

 teraturbladet. Man behöfver endast erinra sig nådiga bref^^et till censuröfver- 

 styrelsen af den 8 April 1850, deri utgifvandet af alla finska skrifter, med 

 undantag endast af religiösa och ekonomiska, utan afseende å deras innehåll i 

 öfrigt, uttiyckligen förbjöds, för att förstå det hänsynslösa sätt, hvarmed cen- 

 suren särskildt mot den finsksinnade tidningspressen i landet då handhades. 

 För Elmgren, som hade gjort till sin uppgift att såvidt i hans förmåga stod 

 fortsätta Snellmans verk och låta tidskriften förblifva en målsman för den finsTia 

 nationela rörelsen, blefvo dessa fem år de tyngsta och pröfvofullaste han upp- 

 lefvat. De utgjoi'des af en oafbruten kamp mot förtryck och godtycke, mot 

 missförstånd och tadel icke blott från motståndares, utan äfven från vänners 

 sida samt mot svåra ekonomiska bekymmer. Med äkta finsk envishet höll dock 

 Elmgren fast vid sitt engång åtagna i pekuniärt afseende lönlösa värf. Cen- 

 sorernes eller ., Strykarnes", som han kallade dem, ständiga utstrykningar bragte 

 visserligen hans sinne stundom ur jemnvigt och föranledde emellanåt till munt- 



