16 K. E. F. iGNATius. 



göringen, att med stort besvär omflytta böckerna ocli ordna dem på det gamla 

 sättet. 



Efter sin af gång från redaktionen af Litteraturbladet hade Elmgren efter- 

 hand upphört att synas på det offentliga ordets tornerplats. Kampen der, som 

 han dock fortfarande följde med lef vande intresse, och hvilken nu utkämpades 

 under vida gynsanunare yttre och inre förhållanden, ansåg han sig kunna 

 öfverlemna åt yngre krafter, och detta med så mycket större skäl, som han 

 icke besatt den färdighet i finska språket att han på detsamma kunde uppträda 

 såsom skriftställare. Sin egen litterära verksamhet vände han åt vetenskaperna. 

 Kallad till ledamot i särskilda lärda samfund, deribland i Finska Vetenskaps- 

 societeten år 1872, bevistade han, så länge hälsa och krafter medgåfvo, träget 

 hvarje deras sammanträde. Finska Historiska Samfundets och Finska Veten- 

 skapssocietetens förhandlingar innehålla också flere uppsatser af hans hand. 

 På societetens årsdagar 1874, 1881, 1882 och 1884 höll han minnestalen 

 öfver societetens aflidne ledamöter friherre J. Cl. von Bonsdorff, Fredrik Cyg- 

 naeus,' Johan Vilhelm Snellman och Elias Lönnrot. Under sina senaste lef- 

 nadsår återvände Elmgren till sin ungdoms studier. Särskildt sysselsatte han 

 sig med Nya testamentets kronologi och sökte genom en kritisk sammanställ- 

 ning af källurkundernas, Josephi och kyrkofädernas uppgifter jemte äldre och 

 nyare bibelforskares utläggningar, besvara denna nog invecklade och svårlösta 

 fråga. Dessa forskningar, likasom äfven hans sista arbete Bevis för shiflrrnas 

 i Njjn Testamentet äkthet ådagalägga för den uppmärksamme läsaren, trots sin 

 populära form och i trots af att de delvis äro kompilationer af äldre apologe- 

 ters verk, att de äro rcsultater af långvariga, trägna studier inom en littera- 

 tur, som omfattar många århundraden och i afseende å sina alsters mångfald 

 och vidd knappast torde ha sin like. De ådagalägga derjemte Elmgrens orubb- 

 liga öfvertygelse om sanningen af den lära, hvilken han icke blott till det 

 yttre bekände. 



Till Elmgrens litterära qvarlåtenskap bör också räknas hans handskrifna 

 dagboksanteckningar, hvilka i tryck skulle fylla flere volymer, och hvilka till 

 den del jag varit i tillfälle att genomögna dem, innehålla en stor mängd in- 

 tressanta detaljer från vår samtida historia. De förtjena utan tvifvel att bevaras 

 för efterverlden. 



Sedan år 1862 hade Elmgren lefvat i ett lyckligt äktenskap med kyrko- 

 herdens i Reso och Nådendal, prosten Karl Heickells dotter Hilda Karolina, 

 i hvilket äktenskap han hade en son och tre döttrar. Ett oväntadt arf efter 

 hans sparsamma föräldrar satte honom i tillfälle att köpa sig ett eget landt- 

 ställe, det lilla Munkholm i Esbo sockens skärgård. Här tillbringade han i 



