insats i vår vetenskapliga litteratur, rik den väckelse han gaf åt den själf- 

 ständiga medicinska forskning, som nu fortgår med växande kraft i vårt land, 

 rika de samlingar han med outtröttlig energi sammanbragte till den inhemska 

 naturalhistoriens förkofran och hvilka för en kommande tid förblifva af oskatt- 

 bart värde. 



Under skildringen af den aflidnes verksamhet skola vi finna huru mång- 

 sidig den varit. 



Evert Julius Bonsdoff föddes i Åbo den ^Vk 1810. Hans fader 

 professorn i grekiska litteraturen Johan Bonsdorff, gift med Erika Eme- 

 rentia Wasz, var den yngste af de tre bröder Bonsdorff, hvilka i början 

 af detta århundrade samtidigt beklädde professorsembeten vid universitetet i 

 Abo. Hans äldste farbroder Gabriel, adlad von Bonsdorff och stamfader 

 så väl för adliga, som friherrliga slägten af samma namn, var först professor 

 i naturalhistoria och veterinärvetenskap i filosofiska fakulteten, men blef seder- 

 mera professor i anatomi, kirurgi och veterinärvetenskap vid medicinska fakul- 

 teten. Den yngre farbrodern Jakob Bonsdorff var teologie professor och 

 författare till en mängd exegetiska och teologiska skrifter. Bonsdorffska släg- 

 ten uppgifves vara hemma från Lüneburg och under drottning Kristinas tid 

 hafva inflyttat till Uleåborg, därifrån den sedei'uiera spridt sig till södra och 

 östra delen af landet. 



Redan i hans fädernehem väcktes Bonsdoff s håg för vetande och 

 forskning. Hans fader, af hvilken han ärft flera af de egenskaper, hvilka 

 återspeglade sig i hans karakter och lynne, var en kunskapsrik och arbetsam 

 man, med frimodighet och uppriktighet i sitt väsende förenande ett stridslystet 

 och envist sinne. Han skydde icke att uttala sin åsigt, när sanning och rätt- 

 visa fordrade ett öppet språk. Det är kändt, huru han, när A. I. A rwi ds- 

 son 1822 på grund af ett kejserligt reskript förvisades från universitetet, i 

 konsistorium förklarade för dåvarande vicekanslern, gref ve Job. Fr. Aminoff 

 att Arwidsson utan laga ransakning och dom emot våra grundlagar blifvit 

 ohörd förvisad och att H. Majestät säkerligen icke härom blifvit upplyst^). 

 Hvad som för öfrigt vid tillfället blifvit i konsistorium afhandladt och därstä- 

 des förelupit, upplysa icke handlingarna, ty protokollen i ärendet äro försvunna. 

 Vicekanslern fick aldrig tid, att, såsom han förbehållit sig, öfvervara justeringen. 

 Bonsdorff däremot erhöll vänlig tillsägelse att anhålla om tjenstledighet, 



