Yid i\v\\ iilliiiiiiiiiM pMldlo^iiis dû äniHi (tii( verkliide tilIslAiid, iniiaii den 

 organiska kemin, den experinientela tysiologin och mikroskopiska anatomin 

 hnnnit kasta sitt ljus öfver de patologiska processerna i deras sammanhang med 

 och beroende af hvarandra, kunde det natm-filosotiska teoretiserandet i viss mån 

 tillfredsställa behofvet af system, men ett allmännare inflytande på läkekonsten 

 utöfvade det icke. Den praktiska medicinen gick sin gång och, när den tid 

 kom att hon i naturveteuskai)erna och deras exakta metod fann sin trognaste 

 bundsförvandt, fijll hela den byggnad, som snillet och spekulationen i förening 

 uppbygt. Man gör emellertid Ilmoni och hans tid orätt, om man tror att 

 undeivisningen i praktisk medicin var alldeles försummad. Han skötte tvertom 

 nitiskt och omsorgsfullt enligt vetenskapens dåvarande fordringar sjukvården 

 och sökte följa med tidens framsteg. I hans khniska lärareverksamhet 

 märkte man icke heller någon egentlig inverkan af hans teoretiska åskåd- 

 ningssätt, ehuru man såg att praktisk sjukvård var främmande för hans lynne. 

 Han sysselsatte sig därför icke med enskild praktik. I själfva verket var han 

 eklektiker och i hans föredrag fann man det bästa man den tiden kände om 

 sjukdomarnas diagnos och behandling. Isynnerhet på Naumanns skrifter 

 satte han mycket värde. Det måste räknas Ilmoni till förtjenst att han ville 

 bibringa de unge läkarene icke blott ett visst mått af vetande, utan äfven 

 ett vetenskapligt, systematiskt betraktelsesätt 'af medicinens läror. 



Lif ligt tilltalad af Schnurr er s och H »ser. s forskningar, började Ilmoni 

 särskildt intressera sig för studium af folksjukdomarna och deras periodiska 

 uppträdande i norden. Fjån hans tid började man först egna större upp- 

 märksamhet i vårt land åt dessa företeelser inom sjukverlden. Ilmoni höll 

 äfven föreläsningar öfver epidemiernas eller folksjukdomarnas histoiia, ett ämne, 

 som hvarken före eller efter honom blifvit af någon hos oss behandladt. 



Kirurgin och barnförlossningskonsten representerades först af den från svenska 

 tiden välkände Johan Agapetus Törngren, som likväl snart blef t. f. 

 generaldirektör för medicinalverket, och sedan af Carl Daniel von Haart- 

 man, hvilken under vidsträckt praktisk verksaujhet i Abo gjort sig känd som 

 accouscheur och gynekolog. I detta senare ämne tinnes ännu i behåll hans på 

 rik erfarenhet bygda föi-eläsningar. 



Vid bristen på undervisningsmaterial var det af stor vigt att medicine- 

 studerandene gjorde sig bekanta med litteraturen. Det har sitt intresse att 

 känna hvilka arbeten den tiden vanligen och allmännast begagnades hos oss. 

 De förvaras visserligen numera endast i biblioteken och deras författare 

 hafva till största delen försvunnit ur tidens minne. Deras uppgift var dock 

 för den tiden stor och har röjt väg för nya slägten. Till medicine kan- 



