11 



nämna några ord om innehållet af denna Bonsdorffs skrift, emedan den ut- 

 gör en illustration till det ofvansagda och mig veterligen utgör det enda för- 

 söket i vårt land att systematiskt behandla en af den naturfilosofiska skolans 

 fundamentalsatser. Ur den kan man lättast vinna en föreställning om tidens 

 idéer. „Urkraften uppenbarar sig i universum såsom frihet, då kraften utgör 

 den ideella, men materien den reella sidan af de existerande naturtingen." 

 Bonsdorff antager en generatio aeqvivoca sive originaria såsom bevisad, ty på 

 samma sätt som elektriciteten uppkommer eller liksom väckes från sin slummer 

 genom en stöt, gnidning eller olika kroppars kontakt, framstå äfven de enklaste 

 organismerna eller protozoerna genom olika ämnens beröring och inverkan på 

 hvarandra ur sin slummer inom dessa ämnen, i hvilka de potentia varit 

 inneslutna. Han erkänner icke den vanliga indelningen i organiska och oorga- 

 niska naturalster, ty äfven mineralierna betraktas såsom lefvande, ehuru de 

 ännu icke nått individualitet. Deras lif beror på den alla kemiska föreningar 

 sammanhållande elektriciteten, hvilken också förmedlar yttringarna af jordens lif 

 genom attractions- och repulsionskraften, då däremot lifvet, såsom Reil ut- 

 trycker sig, är en ,,potentierad galvanismus" i de högre organiserade klasserna. 



Handlande och varande äro de motsatta moment, i hvilka ett lefvande 

 ting visar sin tillvara och det, som sammanhåller dessa motsatser, är lifvet, be- 

 traktadt från dess fenomenala sida. Trogen sina idealistiska åsigter anser 

 Bonsdorff lifvet just bestå i och genom denna enhet i motsatser, hvilken i 

 det individuella lifvet framträder såsom productivitet i handlandets eller det 

 bestämmandes princip och såsom assimilation i varandets eller det bestämdas 

 princip. Detta vore den allmännaste uppfattningen af lifvet. Mikrokosmos 

 eller den individuella organismen uppvisar samma motsatser som universum 

 i vexelförhållandet emellan handlande och varande. Själen är det handlande 

 och kroppen det varande momentet. Denna motsats kan äfven betecknas 

 såsom animal och vegetativ sfer, hvilka hvardera åter sönderfalla i sina mot- 

 satser, det centrala och det periferiska. Organism är således ett i sina mot- 

 satser sig upplösande eller manifesteiande, men dock sammanhängande helt. 



Hälsan i den individuella organismen består i en jämnvigt emellan den 

 yttre naturens assimilativa inverkan och individens reaktion. En absolut hälsa 

 kan icke existera hos de individuella organismerna, ty annars vore hvarken 

 sjukdom eller död möjlig. Blott en relativ hälsa existerar hos de ändliga 

 lefvande varelserna. 



Enhetens under Tvåhetens form sig uppenbarande princip är sålunda den 

 idé, .som Bonsdorff söker utveckla och som utgör den ledande tanken i 

 denna hans förstlingsafhandling. 



