• 15 



nerver, livilka (lärförinnaii knapt torde liafva studerats bos oss annorlunda, 

 än på planscher, och väckte hos honom tanken på själfständiga undersökningar 

 af deras förlopp och utbredning så väl hos menniskor som djur. 



Den första af Bonsdorffs hithörande afhandlingar var en „Anatomisk be- 

 Hhifning af cerebralnerverna hos fåret (Ovis aries)" 1843. Alla tolf cerebral- 

 nervparen skildras i detta arbete noggrant och deras förbindelser med hvar- 

 andra framställas fullständigt under jämförelse med förballandet hos menniskan. 

 Det lyckades Bonsdorff att göra flere nya iakttagelser inom den komparativa 

 neurologin. Sålunda anföras föreningar emellan 2:dra och 3:dje nervparet samt 

 emellan 3:dje paret och nerv. nasociharis före inträdet i ögonhålan m. m. Ramus 

 frontalis af n. ophthalmicus saknas hos fåret. Utom att Jacobsons upptäckt 

 af gangl. ethmoidale bekräftas, beskref Bonsdorff tvenne ganglia sphiçnopala- 

 tina, båda bildade genom föreningar med den sympathiska nerven och be- 

 stämda för näsan. Sedan n. nasopalatinus inkommit i munhålan, är hvar- 

 dera af dem försedt med två små ganglier, hvilka Bonsdorff kallar ganglia 

 verrucosa. Af de fem hufvudgrenar, hvilka ganglion oticum afger, förenar 

 sig en med chorda tympani och därvid bildas ett ganglion, som Bonsdorff 

 kallar ganglion chorda* tympani och anser vara analogt med ganglion submaxi- 

 lare, hvilket annars skulle saknas. Ganglion geniculum är förenadt med n. 

 acusticus genom en från densamma kommande gren, hvaremot Bonsdorff 

 anser n. Jacobsonii vara en gren af n. facialis. (langlion cervicale supremum, 

 hvars bakre portion helt och hållet upptages inom slidan af n. vagus, beskrif- 

 ves utförligt och dess sammanhang med gang, sphaenopalatinum, hvilket, såsom 

 redan nämndes, förekommer hos fåret dubbelt (g. inferius och superius), ådaga- 

 lägges klart. Särskildt framhålles sorgtaUigt sambandet emellan n. vidianus 

 och n. facialis, förmedladt genom n. petrosus superlicialis major, en förening, 

 hvilken dittills icke behörigen utredd synnerligen intresserade Bonsdorff och 

 till hvilken han gerna återkommer i sina följande arbeten, emedan han vid 

 den knöt vissa vigtiga fysiologiska reflexioner. Det må för öfrigt tilläggas 

 att, med umlantag af cerebralnervsystemet hos menniskan, detsanuna hos verte- 

 berade djur icke blifvit förut undersökt i sin helhet. Blott enskilda nerver 

 och nervföreningar hade dittills bltfvit hvar för sig uppmärksammade '). 



Sedan denna afhandhng utkommit, valde Bonsdorff sig ett ämne ur den 

 komparativa iclithy ologin och började bearbeta cerebralnerverna hos laken, 

 (iadus lota. Då likväl hufvudskålens och ryggradens byggnad är af särskild 

 vigt för betraktelsen af nervsystemets centraldelar visade det sig dock snart 

 att, innan en af honom planlagd afhandling om n. trigeminus kunde med hopp 

 om framgång genomföras, man först måste finna en riktig tydning af hufvud- 



