16 . 



skâlsliciicii hus tiskarna. Den l-ydiiiiig gruiKlläggaieii af den komparativa osteo- 

 login, (Juviei', gilvit af dessa ben, fann Bonsdoiff icke vara antaglig. Han 

 utarbetade därför en „Speciel jem förande beskrifning af hufvudskälsbenen hos 

 Laken, Gadiis Lota Linn.''' (1845), i hvilken Bonsdorff lemnar en i detalj 

 gående framställning af hufvudets ben hos denna ttsk. Därvid följer han vis- 

 serligen till en del Cuviers åsigter, men af viker dock i många vigtiga frågor 

 från honom och följande forskare, såsom Meckel, Bojanus, Agazzis, 

 Stannius m. fl. samt uttalar sin egen själfständiga uppfattning. Otvifvelaktigt 

 har Bonsdorff inlagt en stor förtjenst däruti att han så mycket som möjligt 

 sökt bibehålla och tillämpa samma terminologi, som användes i den menskliga 

 osteologin. Framställningen har onekligt vunnit derpå i klarhet och reda, 

 emedan så väl likheten, som den väsentligaste skilnaden i hufvudskålens bild- 

 ning hos menniskan och tiskarna derigenom framstår mycket tydligare. Vi 

 finna sålunda att lakens 24 hufvndskålsben motsvara den fullbildade menni- 

 skans åtta hufvudben, beroende derpå, att dessa ben föi'blifva hos fiskarna 

 åtskilda medels suturer eller sömmar under hela lifvet, eller såsom Bonsdorff 

 uttrycker sig, qvarstanna på en lägre utvecklingsgrad, medan de hos menniskan 

 sammanväxa med hvarandra. Man kan häruti se en antydan därom, att Bons- 

 dorff redan vid denna tid hade en föikänsla af den nyare phylogenetiska 

 åskådningen. 



Alla de talrika hufvudskålsbenen beskrifvas noggrant till ytti'e utseende, 

 ytor, ränder, utskott och föreningar. De hithörande preparaten väckte genom 

 sin elegans och fullständighet kännares uppmärksamhet. Den berömde K. E. 

 von Baer, som under sommaren 1844 besökte Helsingfors, skref till Bonsdorff 

 den ^% s. å. „Ihre persöhnliche Bekanntschaft zu machen wäre mir um so 

 mehr erwünschtes gewesen, als Ihre Prseparate über die Osteologie des Fisch- 

 kopfes, die ich im anatomischen Museum gesehen habe, meine Theilnalime in 

 hohem Grade in Anspruch genommen haben." 



Som en brist i denna afhandling kan man anmärka, att utvecklings- 

 historien icke blifvit tillräckligt uppmäiksammad och att en mera vidt- 

 gående jämförelse med andra fiskordningar varit önskvärd. Genom den minu- 

 tiösa utförligheten i beskrifningen försvåras äfven uppfattningen af det hela. 

 Sålunda skref A. Retzius den -7,0 1847: 



„Du begär mitt yttrande om Cephalogenesis Lotœ. Jag får då säga dig att jag 

 tycker mycket om den, men har en ting emot den; det är vidlyftigheten. Du måste lära 

 dig att vara koncis, kort och betänka att endast det bör anföras, som intresserar veten- 

 skapen. Att egna os occipitis 2 V2 î^''^. det är allt för mycket. Jag vill råda dig att i 

 sådant hänseende välja Cuvier till modell. Han var alltid kort, klar och tiäöaude. Det 



