20 



scendens hos menniskan. Den är likväl icke en från ryggmärgen utgående 

 själfständig Spinalnerv, utan har sitt ursprung från främre randen af plexus 

 brachialis. 



Den flit och det intresse, som Bonsdorff nedlade i nu anförda skrifter 

 inverkade i hög grad gynnsamt och upplifvande på de medicinska studierna. 

 Det kan och måste räknas Bonsdorff till berömmelse att han förstod väcka 

 hos sina elever kärlek till forskning och genom de uppgifter han förelade dem, 

 ledde deras håg till själfständigt vetenskaphgt arbete. Frukten af detta in- 

 flytande se vi i de afhandlingar, alla hemtade från den komparativa anatomin, 

 hvilka under 1840-talet utgåfvos af C. von Haartnian, J. V. Pipping, 

 J.. Gu st. Staudinger, Al. C o 11 an, Henr. Hällström, O. Hjelt och 

 Fr. von Becker. Liksom Bonsdorff själf var den förste finske anatom, 

 som utgaf på egen forskning grundade vetenskaphga arbeten, äro äfven dessa 

 af hans elever författade afhandlingar att betraktas som förstlingsalster på 

 den uppspirande finska medicinska litteraturens fält. 



Äfven menniskans nervsystem blef föremål för en undersökning af Bons- 

 dorff i hans arbete: „Anatomisk heshifning af det gangliösa nervsystemet hos 

 menniskan, jämte anmärkningar öfver detta nervsystems fysiologiska verksam- 

 liet'^ (1868). Anda från början af sin anatomiska bana hade han med en viss 

 förkärlek sysselsatt sig med det s. k. sympathiska nervsystemet, emedan han 

 i dess verksamhet sökte och trodde sig finna förklaringen till vissa satser, 

 på hvilka han stödde flere af sina i det föregående och följande framställda 

 fysiologiska och patologiska åsigter. 



Ehuru Bonsdorff mest närmade sig till Köl lik ers åsigt om det 

 sympathiska nervs3'stemet, var dock hans uppfattning af detsamma originell 

 och en annan än den allmänt antagna. Han betraktade visserligen det sym- 

 pathiska nervsystemet, hvilken benämning Bonsdorff ville förändra till det 

 vegetativa eller gangliösa, såsom själfständigt, emedan den af nervknutar af- 

 brutna gränssträngen på hvardera sidan om ryggradskotorna förenas medels 

 ganglion incisivum och ganglion coccygeum, men erkände likväl ett ana- 

 tomiskt samband emellan detsamma och ryggmärgen. Bonsdorff antog 

 nämligen dess centrala del vara bildad af tre centra, hvilka äro belägna i 

 ryggmärgens och den förlängda märgens axel och genom grå substans stå 

 med hvarandra i anatomiskt sammanhang. I dem ingå nervceller, hvilka 

 förbinda sig med hvarandra och utgöra det centrala ursprunget för vaso- 

 motoriska nerver, hvilka dels längs cerebralnervernas banor framtränga i 

 periferisk riktning, dels öfvergå i den gangliösa nervsträngen. Bonsdorff 

 antog sålunda centrum sympathico-s})inale snpremum eller, såsom han benämnde 



