21 



det, ccntruiu Born ar di, beläget i medulla obloiigata, innefattande äfven 

 Corpora olivaria ocli restiformia, centrum sympathico-ciliospinale, beläget i 

 ryggmärgens axis i trakten af ursprunget till l:sta och 2:dra pectoralnerven 

 och centrum sympathico-genitospinale, beläget i lumbaltillsvällningen af rygg- 

 märgen. Sedan behandlar Bonsdorff utförligt det sympathiska nervsystemets 

 så väl gränssträng. som gangUer och plexus med deras rötter, grenar och 

 föreningar. Samtliga ganglier ordnar han i samhöriga grupper (g-anglia cere- 

 brospinalia, ganglia funiculi gangliosi, och ganglia partis plexuos;e nervi sym- 

 pathici). Utmärkande för alla dessa ganglier är närvaran af ganglieceller. 

 Bonsdorff betraktade nämligen ganglierna såsom centra för vissa ur deras 

 nervceller utgående nervrör, hvilka centra likväl genom andra nervrör stå i 

 förbindelse med centraldelen i ryggmärgens axis '-). 



Det är icke möjligt att ingå på en närmare redogörelse för denna af- 

 handling, som kostat Bonsdorff flere års möda. Endast det må framhållas 

 att en så utförlig och omsorgsfull skildring af menniskans sympathiska 

 nervsystem i alla dess deltaljer icke dessförinnan sett dagen. Utan afseende på 

 Bonsdorff s fysiologiska förklaringar eller hans tolkning af enskildheter, hvarom 

 vår tid hyser en annan uppfattning, kan man tryggt påstå att denna afhand- 

 ling svårligen skall kunna öfverträftås i noggranhet och att den alltid skall 

 förblifva ett mönster för ett ihärdigt träget deskriptivt anatomiskt arbete '^). 



Några af de fysiologiska satser, hvilka Bonsdorff förband med sin 

 undersökning, må här anföras, emedan de, såsom redan ofvanföre antyddes, 

 äro af vigt för belysningen så väl af hans ståndpunkt i vissa af vetenskapens 

 fundamentalfrågo]', som förklaringen af många hans praktiskt medicinska åsigter. 

 Det sympathiska nervsystemet äger ett uteslutande inflytande på den glatta muskel- 

 väfnaden och genom blodkärlen på den kemiska ämneomsättningen. Det inflytande 

 sympathicus utöfvar på nutrition och sekretion samt den animala värmen är därför 

 en följd af detta dess motoriska inflytande på blodkärlen (arterer och vener), 

 äfvensom på körtlarnas utförsgångar. Likaså inverkar sympathicus genom 

 lymfkärlens kontractila elementer på absorptionen. Stillestandet i hjertats 

 lörelse vid retning af n. vagus och i tarmkanalens peristaltiska rörelse vid 

 retning af n. splanchnicus major uppkommer just i följd af de vasomotoriska 

 nervernas inflytande och beror på den afbrutna blodcirkulationen och upp- 

 häfda ämneomsättningen i själfva muskelväfnaden. Bonsdorff ansåg därför 

 läran om det hämmande nervsystemet böra utgå från fysiologin och qvarstå 

 endast som ett ,, historiskt curiosum", samt motsatte sig Ludvigs åsigt 

 om nervernas omedelbara inflytande på körtelsekretionen. En ökad sekretion 

 kan icke, säger han, framkallas annorlunda än genom ett ökadt tillflöde af 



