22 



sekretionsraaterialet, hvilket åter afsöndras ur blodkärlen. Den af de sympa- 

 thiska nerverna föi'medlade förändringen af blodkärlens lumen är därför 

 af största vigt för blodinängden och den hastighet, hvarmed det cirkulerar, 

 ehuru äfven den olika formen af kapillarkärlnäten i olika väfnader utöfvar 

 ett positivt inflytande på blodcirkulationens större eller mindre hastighet och 

 i sammanhang härmed äfven på diffusionsförhållandena i väfnaderna. Alla 

 dessa omständigheter måste ju inverka på ämneomsättningen. 



Sina åsigter om det af fysiologerne allmänt erkända s. k. hämmande 

 nervsystemet framställde Bonsdorff ytterligare i en särskild i finska veten- 

 skapssocietetens akter införd „Kritik af det s. k. hämmande nervsystemet^'' 

 (1868), sedan han redan vid skandinaviska naturforskarnes möte i Stockholm 

 1863, under åberopande af Bernards experimenter beträffande det syrapa- 

 thiska nervsystemets inflytande på arterernas kontraktion, uttalat sig i frågan'*). 

 Han medgaf visserligen att man genom de af Edv. Weber (1845) och Edv. 

 Fr. Wilh. Pflueger (1851) antagna hämmande nerverna vunnit en enkel för- 

 klaring öfver de fenomen, som retningen af den afskurna n. vagus och n. 

 splanchnicus i deras periferiska ände framkallar i hjärtat och tunntarmarna, 

 men ansåg att en sådan förklaring icke öfverensstämde med de principer den 

 nyare fysiologin uppställt för uppfattningen af de organiska processerna, och 

 ville bevisa ,,att nerver, hvilka hämmande inverka på hjärtats och tarmkana- 

 lens rörelser, icke förekomma i naturen". Emedan Bonsdorff hvarken ville 

 eller kunde stödja sig på systematiska och i större skala anställda experiment, 

 utgick han från vissa redan i det föregående omnämnda fysiologiska förutsätt- 

 ningar. Emedan vid stark retning af n. vagus hjärtats stillestånd inträffar 

 under diastole, kan han icke förena sig därom att vagus innehåller motoriska 

 nervrör, hvilka régulera hjärtgangliernas och deras cellers verksamhet eller 

 med andra ord t. o. m. kunna hämma de från hjärtats egna nervcentra 

 (ganglierna) utgående motoriska impulserna '^). Han ansåg att denna vigtiga 

 omständighet beror derpå, att hjärtats blodkärl stå under inflytelsen af de 

 sympathiska ^nerverna, hvilka dels genom ram. cardiacus n. vagi, dels omedel- 

 bart öfvergå till plexus cardiacus. Denna innehåller ganglier och afsänder 

 grenar till art. coronarite. Emedan de sympathiska nerverna äro vasomotoriska, 

 måste vid retning af dem blodkärlens lumen förändras genom sammandrag- 

 ningen af de kontraktila elementerna, hvaraf störingar i blodrörelsen och den 

 lokala nutritionen äro en nödvändig följd. Bonsdorff sammanfattar därför 

 sin åsigt i följande satser: „Nerv. vagus är icke en hämmande nerv för hjär- 

 tats muskelväfnad, men upphäfver möjligheten af dess aktiva kontraktion 

 genom de inom dess bana förlöpande vasomotoriska nervrörens inflytande pa. 



