23 



blodkärlen och liäiaf framkallad modifikation eller uppliäf vande af hj ärtmuskula- 

 turens normala nutrition", och det 10;de nervparets funktion är att genom 

 sina rami cardiaci vara uteslutande sensibel nerv för hjärtat. Uppfattningen 

 af n. splanchnicus går i samma riktning. 



Denna Bonsdorffs förkastelse af det hämmande nervsystemet gaf, såsom 

 var att förutse, anledning till en skarp vetenskaplig kritik. D:r Christ. Loven 

 i Stockholm granskade i Hygiea 186S "') Bonsdorffs afhandling och på- 

 visade brister och motsägelser i densamma. Intet berättigar till antagandet 

 att alla i n. sympathicus löpande nerver äro vasomotoriska. Experimenter 

 hafva ådagalagt att de nervtrådar, som vid vagusretning bringa hjärtat till 

 stillestånd, härstamma från n. accessorius Villisii och hjärtats stillestånd under 

 fenomener af vagusretning inträder alldeles icke vid tillslutningen af art. coronarife 

 m. m. — I sitt „Svar på D:r Lovens recension, öfver kritik af det så kallade 

 hämmande nervsystemet' (Hygiea 1868)'') säger sig Bonsdorff icke hafva 

 funnit i densamma någon ,,öfverty gande bevisning" och tillägger ,,mina vaso- 

 motoriska nerver äro genom de tillvitelser, som blifvit gjorda under den öfver 

 trettio år fortsatta polemik rörande våta och torra ämnen, i hvilka jag varit 

 invecklad, så vänjde vid retning, att de icke mera afficieras så lätt, som i en 

 tidigare ålder. Mina motståndares yttranden hafva hos mig verkat hvarken 

 en påskyndad eller hämmad blodcirkulation, till följe hvaraf jag med ett 

 orubbligt lugn kan gå i svaromål". Ett „Genmäle till Hr Arkiatern E. J. 

 Bonsdorff'' i Hygiea s. å. afslutade kort derpå denna polemik '^). 



Bonsdorff sökte äfven att få sin afhandling införd i någon utländsk 

 vetenskaplig tidskrift. Han vände sig i detta hänseende till Du Bois Rey- 

 monds och Reicherts ,, Archiv für Anatomie und Physiologie", men den bief 

 icke emottagen. Ur ett bref af honom till Reichert må här anföras: 



„Als Gruud dieser Weigerung wird angeführt, dass bis jetzt Gegeaversuche fehlen 

 und dass das Herz des Frosches l)ei Reizung des Vagus contrahirt. Wenn ich auch wusste, 

 dass Herr Du Bois Reymond mit der Meluzahl der Physiologen das Bestehen des Hem- 

 mungsnervensystems annimmt, so glaubte ich doch bei ihm, als einem unparteiischem For- 

 scher, die Anerkennung des alten Satzes audiatur et altera pars voraussetzen zu dürfen. 

 Gegen die Weigerung an und für sich wäre nichts einzuwenden, denn Herr D. B. R. ist 

 in seinem guten Rechte, in Bezug auf die Gegenversuche aber will ich bemerken, dass ich, 

 was schon aus dem Plane, der meiner Kritik zum Grunde liegt, hervorgeht, keines- 

 wegs neue Experimente zu machen beabsichtige, denn an Experimenten fehlt es in der 

 Litteratur nicht. Ich frage jeden unparteiischen Forscher, ob die Annahme einer neuen 

 Kraft zur Erklärung eines Phenomens dem Versuche dasselbe mit Hülfe anerkannter 

 physiologischer Wahrheiten zu erklären vorzuziehen ist." 



