27 



öfvergående longitiulinella och ciikulära muskel- och sentrådarne. När djuret 

 vaknar eller stores i sin sömn samt förändrar läge, upphör sammandragningen 

 i diaphragma och blodets cirkulation för sig går åter obehindradt. Härmed 

 är äfven vinterdvalan upphäfven. 



Bonsdorff begagnade sig af ett honom erbjudet sällsynt tillfälle att 

 undersöka inelfvorna hos Strutsen (Strnthio camelus) 1852 och fann därvid 

 bland annat, att matstrupen öfvergår i en ganska betydlig förmage (proventri- 

 culus), utmärkt genom en utomordentlig rikedom på körtlar. Ifrån förmagen 

 öfvergår innehållet i muskelniagen, bestående, som vanligt, af tvenne hälfter. 

 Strutsen saknar gallblåsa och gallan öfvergår omedelbart i duodénum. Mjält- 

 arteren bildar kort efter sitt ursprung, förr än den intränger i mjälten, ett 

 starkt rete mirabile. Dess ändamål, liksom de arteriella undernätens öfver- 

 hufvud, är att fördela blodet på en större flodbädd, hvarigenom blodcirkulationen 

 förlångsammas och blodpelarens tryckning förminskas, ett förhållande, som 

 Bonsdorff förklarar vara så mycket mera nödigt, som väggarna i mjältens kapil- 

 larkärl äi'o utomordentligt fina och tunna. Han påpekar i öfrigt att dessa retia 

 mirabilia hos djur förekomma å sådana ställen, där en för stark tryckning af 

 blodvågen skulle kunna inverka menligt på ömtåliga organer. En sådan för- 

 långsamning af blodcirkulationen vinnes äfven genom andra anordningar, såsom 

 böjningar eller slingringar i artererna, olika vinkelförhållanden, under hvilka 

 artergrenar utgå från kärlstammen m. m. 



Bonsdorff var på 184U — 1850-talet en uppburen läkare. Isynnerhet 

 var han anlitad som husläkare i många familjer af högre samhällsställning. 

 Vid den tiden och ännu långt senare var det hos oss vanligt att anse prak- 

 tisk sjukvård såsom en själffallen sysselsättning för medicine professorerne 

 och en stor del af dagen användes därtill. Tjenstegöromål och vetenskapligt 

 arbete ansågs kunna komma i andra rummet. I vår tid hafva kommunala 

 sysselsättningar, spekulativa företag, sällskapslif, partimöten m. m. ytterligare 

 ökat frestelsen för vetenskapsmännen att egna sin tid åt annat än det deras veten- 

 skap med sin rastlösa utveckling kräfver. Det fordi-ades en sådan sällsynt, 

 oerhörd arbetsförmåga och ihärdighet, som Bonsdorff ägde, för att medhinna 

 allt, hvad han i vetenskapligt afseende och i sina stora, universitetet numera 

 tillhöriga samhngar. åstadkommit. Huru få äro icke de, som kunna uppvisa 

 sådana egenskaper? 



