30 



sammansättning af det material, som tillföres densamma genom blodet. Bonsdorff 

 var dock långt ifrån att hysa exklusiva åsigter i detta hänseende. För honom 

 var det fullkomligt klart, att, då organernas normala verksamhet beror på be- 

 skaffenheten af den materieomsättning, som förraedlas genom blodet och vät- 

 skorna, kan orsaken till de patologiska förändringarna icke ligga uteslutande 

 hvarken i de fasta väfnaderna eller i blodet, utan måste bero på det störda 

 växelförhållandet emellan begge. 



Den första af Bonsdorffs hithörande skrifter är en i finska läkare- 

 sällskapets handlingar införd uppsats: „Physiologiska betraktelser öfver feberns 

 väsende'-'- (1843). När i följd af en förändring af blodets beskaffenhet ett 

 organs funktion i ett eller annat afseende blifvit störd, uppstår feber. Denna 

 kan betraktas såsom ett naturens bemödande att genom ökad verksamhet 

 i andra organer återställa den störda jämvigten. När under förloppet af en 

 feber inflammation i ett organ uppkommer, är det en ensidig afvikelse från detta 

 naturens sträfvande att återställa hälsan. Den därunder i organismen stegrade 

 lifsverksamheten, hvilken i sin mån ytterligare framkallar en sekundär för- 

 ändring af blodets sanmiansättning, slår lätt öfver till det nybildningsbehof 

 som särskildt utmärker och kännetecknar intlammationsprocessen. Emedan, 

 Bonsdorff betonar det nära växelförhållande, som förefinnes emellan huden 

 och respirationsorganens function i afseende på blodets sammansättning, fäster 

 han mycken vigt vid det inflytande en förändrad verksamhet i huden kan nt- 

 öfva på åstadkommande af sjukdom och vill t. o. m. uppvisa detta sam- 

 manhang i förhållande till enskilda organer eller organgrupper. Han uttalar den 

 vågade tanken, att, om hudens Perspiration är genom yttre inflytande störd, 

 en inflammation i respirationsorganen utvecklar sig under febern, om afsön- 

 dringen af hudtalgen är på något sätt minskad, framkallas en inflammation i 

 tarmkanalens slemhinna och körtlar, men, om hudens transpii-ation är hämmad, 

 förbinder sig febern med inflammation i de serosa hinnorna. Denna tanke att 

 sätet för den lokala inflammationen står i närmaste sammanhang med den del 

 af hudens väfnad, där den sjukUga störingen först uppkom, är en konseqvens 

 af Bonsdorffs ofvanför antydda idé om det vikarierande förhållande, som 

 äger rum emellan anatomiskt och fysiologiskt beslägtade oi'ganer. 



Den för tiden moderna skeptiska skolan i Wien hade dragit i härnad bland 

 annat mot den hos läkarene sedan århundraden nedärfda åsigten om ådeiiåt- 

 ningens nytta, ja oumbärlighet i vissa sjukdomar, t. ex. vid lunginflammation. 

 Med anledning af Jos. Dietls 1848 utkomna bekanta skrift i detta ämne, 

 meddelade Bonsdorff i finska läkaresällskapets handlingar: ^^Phijsiolo(jiska 

 aumärkninyav öfver nyttan eller skadan af åderlåtniny vid behandling af in- 



