31 



flammation i resph-at/onsorf)anerna" (1853). Då Bonsrtorff uppfattade krop- 

 pens se- och exkretoriska verksamhet såsom reningsmedel för blodet, så ansåg 

 han en förorening deraf, uppkommen till följd af hämmad sekretion och sär- 

 skildt i följd af en störing i hudens function, vara den närmaste orsaken till 

 lunginflammationen. Han försvarar åderlåtningens användande och menar att 

 densamma begagnad i prodromstadium medför en stegrad verksamhet i de 

 organer, som äro intresserade i blodberedningen, och framkallar en välgörande 

 kris. När åderlåtningen verkställes i tid och i behörig mängd, tror Bonsdorff 

 sig kunna på fysiologiska grunder beräkna dess inverkan på blodets särskilda 

 beståndsdelar och i följd deraf äfven kunna emotse lunginflammationens hasti- 

 gare öfvergång till hälsa. I en pleurit anser han att exsudatet i följd af 

 försummad åderlåtning blir mer eller mindre purulent. Men om någonstädes, 

 så pröfvas vid en lunginflammation läkarens förmåga och insigt att individua- 

 lisera, där det gäller åderlåtningens användning och berättigande i ett kon- 

 kret fall. 



Bonsdorff upptog några år senare ånyo denna fråga och skref i finska 

 läkaresällskapets handlingar: „Några ord om bloduMömning vid behandling 

 af inflammation i lungorna''^ (1860). Han försvarar fortfarande på grund af 

 fysiologiska betraktelser öfver bloduttömningens förutsatta inflytande på blodets 

 sammansättning och rörelse sin åsigt att en måtthg och väl afpassad blodut- 

 tömning befordrar absorption af exsudatet. Den föreslagna uteslutande diete- 

 tiska behandlingen däremot ger enhgt Bonsdorf fs mening anledning till förtät- 

 ning och tuberkulosering, alldenstund resorptionen i den inflammerade lungan icke 

 bhfvit fullständig. Han anser det vara mera rationelt att verkställa flere, 

 men mindre åderlåtningar på 6 à 8 uns. Samtidigt utgaf Magnus Huss 

 sitt kända arbete „Om lunginflammationens statistiska förhållanden och behand- 

 ling^'' (1860), i hvilket han stödd på 2616 observerade sjukdomsfall anställer 

 en jämförelse af olika behandlingsmetoder af denna sjukdom. Huss skref 

 härom till Bonsdorff den '^/5 s. å. „Jag har under åtta år ej åderlåtit 

 någon pneumoni och däraf fått lyckligare resultater än under den tid då jag 

 åderlät". 



Dessa till en tidigare period af Bonsdorffs verksamhet hörande afhand- 

 lingar äga otvifvelaktigt intresse genom den tidens allmänna patologiska och 

 fysiologiska åsigter, hvilka i dem framläggas. De gifva oss tillika en klar 

 bild af tidens sätt att från en teoretisk f3'siologisk synpunkt behandla medi- 

 cinskt praktiska frågor och på dem tillämpa mer eller mindre abstrakta san- 

 ningar. Ett område, som osökt erbjöd anledning till allmänna fysiologiska 

 förklaringar, var hydroterapin eller vattenkuren, åt hvars utöfning Bons- 



