32 



dorff med vanlig energi och synnerligt intresse egnade sig på 1850-talet. 

 I Åbo hade 1846 en hydroterapeutisk anstalt blif vit grundlagd. I början mycket 

 anlitad, förlorade den likväl snart i följd af bristfäUig förvaltning och ledning 

 allmänhetens förtroende och höll på att af brist på deltagande upphöra. Det 

 bolag, som grundlagt badanstalten, vände sig nu till Bonsdorff, som under 

 vintern 1853 vistades utrikes, och erbjöd honom läkarebefattningen vid den- 

 samma. Under sin resa i Rhentrakten besökte han därför badanstalterna vid 

 Laubbach och Boppart, hvilka vid den tiden stodo under ledning af läkare, 

 den förra under inseende af dr Petri och den senare af dr Hallmann, 

 för att taga kännedom om den vid dessa inrättningar följda behandhngs- 

 metoden. Kort därefter öfverraskade han mig i ett bref från "Würzburg af 

 den ^'/3 1853 med anbudet att biträda honom vid sjukvården vid den nu om- 

 organiserade anstalten i Abo och författaren deltog i följd deraf i densamma 

 under somrarna 1853 — 1854. 



Bonsdorff fann snart, att en systematisk och rationel användning af 

 vatten var ett vigtigt bidrag till den medicinska terapin och att det metodiska 

 användandet af kallt vatten i förening med dietetiska föreskrifter var en af 

 den fysiologiska läkekonstens närmaste uppgifter. Honom tillhör förtjensten att 

 icke blott hafva gjort vattenkuren allmännare känd i vårt land och intresserat 

 läkarene därför, utan äfven att i många afseenden hafva utredt flere med 

 dess begagnande sammanhängande frågor. Den erfarenhet, som Bonsdorff 

 under årens lopp förvärfvade sig, meddelade han i sina utförliga „Redogörelser 

 för resultaterna vid vattenkuranstalien i Åbo" 1853 — 1857, införda i finska 

 läkaresällskapets handlingar. Under första sommaren användes uteslutande den 

 af hydroterapins skapare, Vin cenz Priessnitz, införda inpackningsmetoden med 

 derpå följande afkylningsbad, men redan 1854 infördes tillika Louis Fleurys 

 spritbad och ångskåp. I början begagnade Bonsdorff ganska kallt vatten 

 och ansåg en temperatur af 8 à 10 "' vara i många fall lämpligast, men 

 öfvergick småningom till mera tempererade bad. Härvid lades likväl mycken 

 vigt på den rätta bestämningen så väl af tidslängden, som den kraft, hvar- 

 under vattnet träffade kroppen. 



Det var hufvudsakligast i vattenkurens inflytande på sekretionsorganen, 

 huden, lungorna och njurarna, hvarigenom blodet ,,purifierades", som Bons- 

 dorff såg dess stora betydelse för återställandet af en störd hälsa. Genom 

 den stegrade materieomsättningen i kroppen under en vattenkur och den i följd 

 däraf framkallade lifligare nutritionen, sekretionen och absorptionen, trodde 

 han sig kunna med lätthet förklara dess inverkan på organismen. Den ökade 

 ämnevexlingen antogs visa sig i mängden af de ämnen, hvilka, såsom sista 



