83 



sönderdelningsproduktcr. atsuiidras genom huden, lungorna och njurarna. Därom 

 hyste Bonsdorff den öfvei'tygelsen att sådana ämnen, hvilka för den orga- 

 niska verksamheten äro mer eller mindre främmande, bringas under vattenkuren 

 till den aggregationsform, att de genom dessa organer kunna aflägsnas från 

 kroppen. Detta är grunden till vattenkurens antidegenerativa verkan, hvar- 

 igenom t. o. m. fasta bildningar, hvilka genom ökad materieomsättning kunna 

 upplösas, tillika afskiljas, livarvid läkemedels användning i förening med vatten- 

 kuren lemnar ett särdeles gynnsamt resultat -''). Vigtigast för hydroterapeuten 

 är likväl att kunna lämpa vattnets användning efter den sjukes reaktions- 

 förmåga. Reaktionen, som utgör själfva grunden för vattenkurens framgång, 

 ansåg Bonsdorff finna sin fysiologiska förklaring i den hastigare blodcirkula- 

 tion, som uppstår i följd af afkylningen och den däi'pa följande stegrade orga- 

 niska verksamheten. 



De till en del från allopatin lånade uttryck, hvarmed man ville, om 

 icke förklara, åtminstone beteckna vissa af vattenkuren framkallade verkningar 

 på den sjuka organismen, gåfvo upphof åt den vulgära uppfattningen om dess 

 ,,omstämmande, afledande, retande och stärkande kraft." Bonsdorff såg i 

 densamma ett medel att befordra och understödja den organiska verksamheten 

 i dess ,, upplösnings- och nybildningsarbete" -'). Denna uppfattning samman- 

 hängde väl närmast med hans anslutning till H. Pr. Stannius' upptäckt 

 af den s. k. föryngringsprocessen bos en del djur (1853), hvilken enligt 

 Bonsdorffs åsigt måste betraktas som ett upprepande af den alstrings- eller 

 skapelseprocess, som uppenbarar sig i hvarje organisk verksamhet. Denna 

 åsigt i dess tillämpning på hydroterapin utlade han i en särskild uppsats 

 „Vattenkurens förhållande till den animala föryngringsprocessen"' "^). 



Förrän vi lemna dessa allmänna betraktelser öfver de ledande idéer, som 

 karakteriserade Bonsdorffs uppfattning af hydroterapin och bestämde hans 

 åtgöranden vid dess praktiska användning, finna vi, såsom redan ofvanföre an- 

 tyddes, att han äfven begagnade farmaceutiska läkemedel jämte vattenkuren. 

 Han fann stöd hos M. Huss, som uppmuntrade honom att under bruket 

 af densamma tillika använda medikamenter, ,,ty vi måste vara eklectici 

 för att lyckas och ej trånga systematici". Bonsdorff bröt sålunda med den 

 slentrian, som de empiriske vattenläkarene infört vid sina kuranstalter, 

 derifrån medikamenter voro strängt bannlyste. Bonsdorff fann däremot 

 snart att rätt använda medikamenter voro mer än vanligt verksamma vid 

 samtidigt begagnad vattenkur och att deras verkningar framträdde mycket 

 snabbare och kraftigare än annars. Det måste räknas honom till verklig för- 

 tjenst att han bekämpade denna fördom, som dittills gjoit vattenkuren ensidig 



