36 



mercui'ius solubilis Hahnemannii eller qvicksilfver i endermatisk form. Såsom 

 efterkur är däremot vattenkuren i hög grad välgörande och skall låta merkurens 

 möjligen menliga följder försvinna. Förvexling af mei'kurial dyskrasi med 

 sekundär syfilis är icke sällsynt. Vid den hydropathiska behandlingen af 

 en syfilitisk patient ansåg Bonsdorff vara bäst att, sedan vattenkuren fort- 

 farit någon tid, upphöra dernied och verkställa en mer eller mindre stark 

 merkuriaingnidning samt därefter åter vidtaga bruket af vatten. Merkuren 

 absorberas mycket lättare, enär hudens verksamhet genom vattenkuren blifvit 

 ökad. Om otvetydiga symtom af syfili tiskt gift uppträda under bruket af en 

 vattenkur, bör den afbrytas och specifik behandling inledas, ty erfarenheten 

 har ådagalagt att latent syfilis icke sällan till öfverraskning för läkare och 

 patient röjer sig under begagnandet af vatten. I tertiär syfilis är vattenkuren 

 det säkraste medlet. Sina åsigter rörande behandlingen af syfilis har Bons- 

 dorff sammanställt i „Physiologiska anmärkningar öfver den rationella vatten- 

 kurens inflytande på den syfilitiska sjukdomen^^ (1856) och säger sig vara 

 glad att hafva kommit till en fast öfvertygelse om behandlingen af denna 

 sjukdom '^). 



Tvenne medicinskt-praktiska mindre uppsatser må för fullständighetens 

 skull här finna plats. Hans „Iakttagelser öfver koleran under den epidemi, 

 som herskade i Åbo sommaren 1853''' redogöra för det terapeutiska förfarandet 

 vid sjukdomens behandling. Kolerinstadiet måste med största omsorg vårdas 

 och den tilltagande diarrén så fort som möjligt hämmas. Kamfer, retande 

 ingnidningar, varma karbad, lapismoxa i bröstgropen och vid häftig smärta 

 längs ryggraden en à två lapismoxor därstädes böra användas under ett senare 

 stadium. Någongång verkställdes åderlåtning till minskande af blodstasen i 

 lungorna. Ungefär tredjedelen af utvecklade kolerafall afled. Största renlig- 

 het inom och utom hus bör iakttagas, stillastående vatten afledas, sjukhus 

 anordnas i tillräckligt antal, men alla spärrningsåtgärder undvikas. 



I en liten uppsats „Om användandet af Tartarus antimonialis vid be- 

 handling af croup" (1863) förordade Bonsdorff användandet af kräksaltslösning, 

 först i aktiv och sedan i refrakt dosis, allt efter huru länge symtomen fort- 

 fara, jämte lokal pensling med stark lösning af nitr. argenti i de fall, där sam- 

 tidigt difteri tiskt exsudât förefinnes inom munkaviteten. 



De i det föregående omnämnda af Bonsdorff verkställda försöken att 

 medels den af Hutchinson 1846 införda spirometern utröna, huruvida lungor- 

 nas vitalkapacitet under en vattenkur ökats hos lungsotspatienter, hade väckt 

 hans litligaste intresse. De gåfvo uppslag till en omfattande undersökning i ämnet, 

 meddelad i hans afhandling „Försök att bestämma Imigornas vitalkapudtet hos 



