38 



hvad Bonsdorff meddelar i „Några anmårkninqar om spirometerns 2'>rakliska 

 värde'' (1863) skulle antalet af vid generalmönstringen kasseradt manskap 

 och under året intagna sjuka i lasarettet efter spiroraeterns införande aftagit 

 med omkring 50 %. 



Bonsdorff s hopp att spirometern ännu skulle komma att spela en viktig rol 

 vid diagnosen af lungsjukdomarna och isynnerhet lungtuberkulosen har icke gått 

 i fullbordan. Jämte många andra i medicinskt ändamål begagnade apparater 

 förvaras spirometern numera i de kliniska förrådsrummen. 



För behandlingen af strypsjuka och difteri trodde sig Bonsdorff hafva 

 funnit en säker och pålitlig metod. Vid strypsjuka använde han med förkär- 

 lek Tärt. antimonialis (Tartar. emeticus, stibium kalio-tartaricum), hvaraf han 

 ansåg sig hafva sett en utomordentUgt gynnsam inverkan, dels i refrakt 

 dosis med eller utan tillsats af jodkalium, dels i reaktiv mängd. Bonsdorff 

 tror att trakeotomi i fall af kroup kan undvikas och ersättas genom kraftig 

 pensling med tillräckligt stark lösning af nitras argenti. Han betviflar icke att 

 i hvarje fall af kroup kan ställas en god prognos, om endast behandhngen 

 vidtager förrän fullständig kolsyreförgiftning inträdt. Denna sin erfarenhet 

 meddelade Bonsdorff vid de skandinaviska naturforskarenes nionde möte i 

 Stockholm 1863 och sedermera i några journalartiklar. 



Samma lyckhga erfarenhet ansåg sig Bonsdorff hafva vunnit vid be- 

 handlingen af difteri i svalget genom begagnande af nitras argenti. Efter ett 

 kort meddelande i Hygiea (1879) om sin metod, införde Bonsdorff i finska 

 vetenskapssocietetens akter en vidlyftig af handling ,,0w Angina diplitJierilica 

 med hufvudsakligt afseende å dess rationella behandling jämte redogörelse för 

 en begränsad epidemi af denna sjukdom å Eriksberg i Muurla kapell år ISSl" 

 åsyftande att i detalj bekantgöra den metod, som Bonsdorff följde vid behand- 

 lingen af den s. k. halsrötan. Han ställer prognosen absolut gynnsam i alla de 

 fall, där läkaren får tillfälle att utföra den lokala behandlingen af halshdandet 

 fullt konseqvent. Hufvudsaken vid denna behandling af difterin är att ,, energiskt 

 tillintetgöra de parasiter, som förskansat sig under den difteritiska Pseudo- 

 membranen och härifrån utföra sitt förstörelseverk". Det kraftigaste medlet 

 därtill är en energisk användning af koncentrerad lapislösning, anbragt med 

 mer eller mindre styf pensel på de angripna delarna, och man bör därför med 

 kauteriet tränga in ända till botten af såret antingen med penseln eller ock 

 själfva lapisstången. Om den lokala behandhngen konseqvent och ihärdigt 

 genomföres, försvinna snart de allmänna sjukdomssymtomen. Ett allmännare 

 erkännande har denna Bonsdorffs metod likväl icke lyckats vinna och man 

 har till och med betviflat om alla de fall han upptagit varit verklig difteri. 



