39 



Själf var han iiuierligen üfvertj'gad oin den utomordentliga nyttan af ofvanföre 

 skildrade metoder ■'"'). 



Ännu på sin lefnads senhöst uppträdde Bonsdorff med en afhandling frän 

 den praktiska medicinens område, innehållande „Fysiologiska betraktelser öfver 

 den nännaste orsaken till Epileimn jämte redogörelse för några af mig be- 

 handlade full af denna sjitkdom^^ (1885). Denna skrift har, äfven den, ett rent 

 praktiskt syfte, men ansluter sig på det närmaste till Bonsdorffs i det före- 

 gående utförligt framställda åsigt om det sympathiska nervsystemet. Han ansåg 

 den egentliga orsaken till epilepsi bero på en stegrad retlighet i ryggmärgen och 

 dess fortsättning i medulla oblongata samt hjärnans ganglier m. m . En periodiskt 

 inträffande stegring af denna rethghet öfverföres från det gangliösa nervsystemets 

 centraldel till de vasomotoriska nervei'. som tillhöra carotis och art. vertebralis, 

 i följd hvaraf störingar i blodcirkulationen med därpå beroende krampanfall 

 och hindrad ämnevexling i hjärnan uppkomma. För att minska den i rygg- 

 märgen och hjäi'nan stegrade retligheten använde Bonsdorff cauterium actnale 

 och en à två lapis infernalis moxor i ti-akten af foramen magnum och de stäl- 

 len af ]-yggraden, där pat. vid yttre tryckning erfor en mer eller mindi'e in- 

 tensiv smärta, utstrålande periferiskt eller icke. Prognosen är mera gynn- 

 sam, ju koi-tare tid sjukdomen varat och ju färre anfall inträffat, förrän 

 behandhngen börjat. Trettioen behandlade fall meddelas. Slutligen uttalade 

 Bonsdorff den tanken att orsaken till den af Nothnagel antagna „epilep- 

 tiska förändringen" ligger i någon afvikelse i blodets normala sammansättning. 



Detta arbete är det sista af Bonsdorffs hand i finska vetenskapssociete- 

 tens handlingar ^). 



Till Bonsdorffs betydelsefullaste och mest fruktbärande arbete hör otvif- 

 velaktigt det inlägg han gjorde i en af rättsmedicinens viktigaste frågor. Från 

 äldre tider hade för bedömandet af skador med dödlig påföljd eller s. k. 

 dödande tesioner vissa kategorier af olika lethalitetsgrader blifvit införda och 

 allmänt antagna. Jag har redan vid ett annat tillfälle lemnat en utförlig 

 framställning af den principielt viktiga strid, som på 1840-talet i följd af 

 Bonsdorffs uppträdande utkämpades på rättsmedicinens gebit i vårt land^'^). 



Såsom adjungerad ledamot i kollegium medicum sedan 1841 ålåg det 

 Bonsdorff såsom den yngste att afgifva yttrande i medikolegala mål. Han 

 fann snart att den tillämpning af lethalitetsgraderna, som kollegium följde, ledde 

 därtill att en mängd fall, där han ansåg döden varit en omedelbar följd 



