40 



af våldet, förklarades vara tillfölligtvis dödande. Genom sina „Kritiaha an- 

 märkningar rörande dödande lœsioners hidelning i medico-forensiskt hänseende^'' 

 (1845) utkastade Bonsdorff stridshandsken mot de lierskande âsigterna. I 

 denna uppsats bekämpade han den dittills rådande vanan att från teoretisk syn- 

 punkt bedöma enskilda medikolegala fall och inpassa dem i en förut bestämd 

 gruppering af dödande hesioner i vissa lethalitetsgrader. Då Bonsdorff till 

 utredning af hvart konseqvenserna af en sådan teoretisk indelning nödvändigt 

 måste leda läkaren vid affattandet af hans rättsmedicinska utlåtanden icke 

 kunde underlåta att nämare belysa några kort förut i kollegium behandlade 

 rättsfall, väckte denna granskning ond blod hos dem, som däraf kände sig 

 träffade. Provinsialläkaren dr Granlund i Tavastehus, som äfven afgifvit 

 medikolegala intyg, hviika icke kunde bestå inför en omsorgsfull granskning, 

 uppträdde med en skarp recension af Bonsdorff s kritiska anmärkningar. Enär 

 också A. T. Wistrand samtidigt i Sverige begynt uppvisa den dittills 

 gällande skefva och vilseledande riktning, som småningom gjort sig gällande 

 i läkares bedömande af kroppsskador, trodde sig Granlund kunna samman- 

 fatta sitt omdöme om Bonsdorffs uppsats i dessa enligt hans mening dräpande 

 uttryck: ,,Ett facsimile af den Wistrand ska diamanten glittrar med sitt förvil- 

 lande sken på den finska litterära vikingens bröst och ifrån hans dictatorsläppar 

 ljuda endast orden: discrediterat helt enkelt rättsmedicinen." Bonsdorff lät 

 svar följa på tal och Granlunds recension blef föremål för ett genmäle, 

 hvilket icke saknar sin skärpa *'-). 



Sedan striden sålunda böljat och indragits på ett område, som tillhörde 

 kollega medici verksamhet, ansågo så väl Nils Abraham Ursin, som 

 Carl Daniel von Haartman sig skyldige att försvara de åsigter, som ledt 

 dem vid bedömandet af de till kollegii utlåtande hänskjutna rättsmedicinska målen. 

 I sina „Reflexioner vid frågan om dödande lœsioners lethalitetsgrader^^ ") för- 

 svarar Ursin indelningen af dessa grader och anser dödande lœsioner lämphgen 

 kunna skiljas i absolut lethala och accidentela, de förra i ,, allmänt absolut lethala 

 och i individuelt absolut lethala la'sioner". Von Haartman däremot vill i sin 

 „Vederläggning af den tolkning man i sednare tider försökt gifva Missgernings- 

 balkens 39 cap. 2 §" ^^), framställa sin uppfattning af hvad lagen kallar ,, läka- 

 rens vårdslöshet och annat ofall' ', hvarmed han anser böra förstås så väl 

 saknad läkarehjälp i allmänhet, som alla andra tillstötande omständigheter, 

 hviika mer eller mindre direkt kunna bidraga därtill, att en lésion, som möjli- 

 gen kunnat läkas, hkväl medför döden och uttalar sig för bibehållandet af 

 den gamla indelningen af ovilkorligt och tillfälligt dödande Itesioner. Svaret 



