48 



Vi hafva nu hunnit till det storartade minne Bonsdorff efterlemnat i 

 det s k. Bonsdorffska museum, hvilket på ett gripande sätt talar om hvad 

 hängifvenhet, fast vilja, arbete och uppoffring kunna åstadkomma. I det 

 föregående är redan nämndt att Bonsdorff, när han öfvertog undervisningen 

 i anatomi och fysiologi, började med anläggningen af en för densamma nödig, 

 dittills saknad preparatsamling. Hans vistelse i Stockholm väckte hos honom 

 tanken på att bilda ett komparativt-anatomiskt museum och det var åt utföran- 

 det af denna älsklingsplan, som han med sitt lynnes sällsynta energi och ut- 

 hållighet egnade sitt lifs intresse och möda. För vinnande af material till 

 sitt museum ställde han sig i förbindelse med in- och utländska naturforskare, 

 af hvilka han dels på anatomiska fondens bekostnad, dels med egna medel 

 köpte och tillbytte sig naturalier, för att efter preparering och konservering 

 uppställas i samlingen. Den första anmälan härom i konsistorium träffar man 

 1845, då underrättelse ankom, att Georg Wallin afsändt från Egypten till 

 Odessa en mängd naturalier, bestämda för universitetets komparativt-anatomi- 

 ska museum. Denna sändning innehöll bland annat fiskar från Nilen, hvilka 

 här preparerade eller skeletterade blefvo i Bonsdorffs hand ett värdefullt 

 bytesmedel för inledande af förbindelser med utländske forskare. Likaså erhöll 

 han genom pastor Uno Cygnseus för samma ändamål sällsynta arter af dägg- 

 djur, fågelskinn, skeletter och kranier från Sitka samt genom amiral Etho- 

 lén en mängd naturföremål från Aleutiska öarne m. m. Från And. Eetzius, 

 O. J. Sundevall i Stockholm, A. W. Malm i Göteborg, H. Schlegel och 

 C. Temminck i Leyden, Dan. Fr. Eschricht och R. Ibsen i Köpenhamn 

 m. fl. anlände under årens lopp talrika naturalster dels i följd af köp, dels 

 genom utbyte. Bland dem, hvilka ihågkommo anatomiska museet med gåfvor 

 må äfven nämnas Josef Hyr ti™). Hos naturalie handlandena J. G. Brandt 

 i Hamburg och G. A. Frank i Amsterdam var Bonsdorff en trägen kund. 



Ett väi-deradt bytesmedel var kianier. Finska och lappska kranier voro 

 isynnerhet eftersökta. Bonsdorff stod i detta hänseende i förbindelse med 

 A. Retzius, D. F. Eschricht, C. v. Baer, Samuel Georg Morton (Phila- 

 delphia), Joseph Barnard Davis (Shelton, Staff'ordshire) m. fl. Härom skref 

 Retzius, när hau öfversände Mortons bref, den 'Vn 1850: ,,Sänd åt honom 

 nationalkranier från Ost-Europa och Asien, såsom Finnar, Lappar, Samojeder 

 och Slaver. Att uppfylla hans önskan, såsom han framställer den, anser jag 

 omöjligt, men något kan göras och det är bättre än intet. Men han är 

 omåttlig, liksom jag själf." De finska kranierna intresserade Retzius i hög 

 grad. Han skref därom den "Äo 1850: Jag har sällan i min hela lefnad 

 mottagit någon sändning, som gjort mig större glädje. Alla äro typiskt en- 



