66 



efter fuiictioneiaas styrka, än efter den typiskn olikheten. Nerverna deremot föreställer 

 jas mig böra endast visa olikheter i detta sednare hänseende, oberäknadt någon olikhet i 

 längd efter kroppsdelarnes form och i tjocklek efter fuiietionens kraft. Men ett sådant 

 arbete är ej att springa på I Skulle Hr Professorn hafva tänkt på ett sådant ämne för 

 forskningen, så tackar jag på förhand å systematikens vägnar". 



'•) Sid. 19. — Öfversigt af Finska Vet. Soc. förhamU. II, s. 10. 24. 



^2) Sid. 21. — 1 Notishlad for Läkare och Pharmaceuter 1868 s. 38 finnes af 

 Bonsdorff ett referat af detta arbete. 



*ä) Sid. 21. — Så skrifver äfven C. (legenbauer i ett bref af den 19/4 1899. „Was 

 Bonsdorff betrifft, so kann ich sagen, das ich mit Verehrung dieses Mannes gedenke, 

 aus dessen Schriften ich vieles gelernt habe. Das periferische Nervensystem des Kopfes 

 der höheren Wirbelthieren verdankt ihm eine der ersten sorgfälligen Darstellungen, durch 

 Untersuchungen, welche ich keineswegs als vereitelt betrachten kann. Das ist ein bleibendes 

 Verdienst und spätere Arbeiten müssen daran anknüpfen." 



1*) Sid. 22. — Se äfven (">fvers. af Finska Vet. Soc. förhandl. V (1858), s. 38. 



^-') Sid. 22. — Ehuru Bonsdorff yttrar sig hafva koniTnit till det resultat att i nerv. 

 vagus icke förekomma några motoriska nerver i vanlig mening, hvilka skulle verka på hjär- 

 tats muskelväfnad, anser han dock sannolikt, att n. facialis, som afsänder en gren längs 

 ramus auricularis n. vagi till denna nervs ganglion radicis eller jugulare, hvarifrån den inom 

 shdan af vagus medels rami cardiaci öfvergår till hjärtat, genom denna gren utöfvar mo- 

 toriskt inflytande på hjärtats muskelväfnad, „i hvilket afseende äfven n. accessorius Villisii 

 icke heller torde sakna betydelse". Bonsdorff har i öfrigt förtjensten att hafva noga ut- 

 redt de talrika förgreningar, medels hvilka u. facialis står i förbindelse med flere sym- 

 pathiska ganglier, såsom g. sphenopalatinum, g. oticum, g. petrosum n. glossopharyngei, 

 g. maxillare och nu nämnda g. jugulare. 



16) Sid. 23. — Hijfiiea 1868, s. 480—489. 



!■) Sid. 23. — Hyijiea 1869, s. 393—408. 



'8) Sid. 23. — (3m denna Bonsdorffs afliaudling yttrar sig L. Panum i Canst. 

 Jahresber. 1868. I. s. 133 följande: „Ohne Beibringung neuer Thatsachen meint Vf., 

 wie früher Brown-Sequard, dass die „Hemmungswirkungen", welche bei Heizung der n. 

 Vagus bezüglich der Herzbewegungen, und bei Reizung der Nn. splanchnici bezüglich der 

 peristaltischen Bewegungen des Darms beobachtet werden, einfach dahin zu erklären seieu, 

 dass die betreffenden „Hemmungsnerven" nur eben vasomotorische Nerven, respective 

 der Artt. coronarite oder der Darmarterien seien. Die bündigen experimentellen Widerlegun- 

 gen dieser Hypothese, welche Ref. bereits vor 12 Jahren in Bibl. f. Lseger Januar 

 1857, von Bezold und seine Schüler wiederum neuerdings geliefert haben, sind dem Vf. 

 gänzlich uubekant geblieben, so wie nur vereinzelte Fragmente der neueren physiologischen 

 Litteratur (selbst der Skandinavischen) üb. den behandelten Gegenstand dem Vf. in fer- 

 nen Helsingfors zugänglich gewesen zu sein scheinen." 



19) Sid. 24. — Redan vid denna tid synes Bonsdorff meddelat sig i frågan med 

 både Retzius och E schriebt. Den förre skref den 7r, 1849 att han icke frångår sin 

 åsigt att furcula motsvarar clavicula. E sehr i c ht åter skref den '/10 1848: „Om tyd- 

 ningen af Fuglenes og Reptiliernes Skulderbeen er ogsaa jeg helt usikker. Att Furcula 

 icke er det sande Clavicula, vilde jeg gjcrne gaae ind paa. Men om det liörer til Biyst- 



