76 



''*) Sid. ;")2. — Det har sitt intresse att läsa Bousdorffs yttrande till kousistorii 

 academici protokoll den "/2 1863, då 1862 ars språkkomités betänkande förelåg till gransk- 

 ning och utlåtande. Denna komité hade genom reskript af den ^-'-, 1861 blifvit nedsatt 

 „för att afgifva underdånigt utlåtande och förslag rörande de utvägar, hvilka kunna anses 

 mest ändamålsenliga för att befordra finska språkets användande till uppsättning af rätte- 

 gångshandlingar ej mindre vid underdomstolarne i de delar af landet, där befolkningen 

 är endast sagda språk mäktig, än vid öfverrätter samt andra embetsverk och myndigheter 

 uti mal, som angå allenast finska talande parter". Till medlemmar i nänmda komité 

 hade bland andra blifvit utsedde proff. Palmen, Lönnrot och Cleve. Ronsdorffs 

 yttrande har följande lydelse: „Tacksamheten för den bildning och de institutioner Sverige 

 gifvit är stor hos finska folket och har äfven alstrat genkärlek hos detsamma. Sådan 

 ömsesidig kärlek är foster af gemensamma institutioner, religion, seder och bruk. De 

 yttre banden kunna genom verldshäudelsernas gång slitas, de inre icke, ty de äro 

 fastade vid och sammanvuxna med den moraliska känsla, som hos den bildade menniskau 

 framkallar lefvande kärlek till de förhållanden, som varit och grundlagt våra institutioner. 

 Det finska språket har utvecklats under skygd af de institutioner, som Finland erhållit af 

 Sverige, och är den för hvarje sann fosterlandsvän glädjande grad af utbildning det fin- 

 ska språket vunnit och den hyfsning den del af befolkningen, som talar detta tungomål, 

 under detta skygd tillvunnit sig ett tydligt bevis derpå att de svenska iustitutiouerna icke 

 allenast icke verkat undertryckande pa civilisationens framsteg hos oss, utan tvertom möj- 

 liggjort och befordrat densamma. 



Man har uttalat att det finska folkets rättsliga säkerhet vore väsentligen beroende 

 däraf, att dess rättegångshandlingar affattas pa svenska språket. En genom sekler stadgad 

 erfarenhet har visat att lagstiftningen icke lidit derigenom att det svenska språket blifvit 

 i skrift begagnadt. 



Att bestämma en viss tid för rättshandlingarnes utgifvande på finska språket är att 

 skämta med en vigtig angelägenhet, att låta det bero af slumpen om bildningens framsteg 

 i vårt fädernesland skall äfventyras eller icke. Den förnuftiga ordningen fordrar att den 

 rent finska befolkningen först så väl i industrielt som vetenskapligt hänseende uppnår 

 den högre ståndpuukt, som vinnes genom väl ordnade folkskolor m. m., och då detta är 

 fallet kan äfven det finska språkets framtid anses betryggadt, emedan tanken såsom inne- 

 håll och språket såsom den yttre form, under hvilken tanken skall träda ut i verlden, då 

 med hvarandra harmoniera. Att först genom påbud bestämma det finska språket såsom 

 den form, efter hvilken tanken modulerar sig, är att följa en ordning alldeles motsatt, 

 som sakens natur utstakar, hvilket måste leda till ett tillbakaskridande i andlig utveckling. 

 Svenska språket har mognat i bildningens tjeust. Det finska är ännu omoget. Att genom 

 påbud i stället för det svenska språket substituera det finska såsom bildningens språk i 

 Finland hvilar på en af passioner förderfvad uppfattning af bildning och civilisation. När 

 den tid inträffar, då det finska språket kan blifva bildningsspråk i Finland, förmår mensk- 

 1ig beräkning på förhand icke bestämma." 



Detta sitt yttrande till konsistorii protokoll meddelade Bonsdorff i afskrift till några 

 af sina korrespondenter i Sverige. 



Ett utförligt referat af komiténs betänkande och en öppen förklaring af sin dåva- 

 rande finskvänliga ståndpunkt i frågan ger Helsingfors Dagblad 1862 i N:o 256. — Kollegii 



