Minnestal öfter Adolf Ediarä Arppc. 5 



den atomistiska föreningsarten dem emellan, isynnerhet då just de länkar som 

 skulle gifva ett afgörande svar på frågan saknas i sitt rena skick, såväl för 

 sig isolerade som i deras föreningar med antingen syror eller alkalier. Beskrif- 

 ningen öfver såväl sättet att frambringa dessa oxider, som karakteristiken öfver 

 dem är icke så klar och redig, som man skulle kunna önska." Arpi'e hoppa- 

 des med tämlig säkerhet för denna af handling erhålla Lindhomska priset, hvil- 

 ket dock blef en missräkning, som för honom kändes ganska påkostande, eme- 

 dan han derigenom gick miste om en ., värderik rekommendation". 



De senare delarne af sin undersökning öfver vismuten, oifentliggjorde 

 Aeppe i form af tvänne disputationer: „De jodeto hismutico" för docentur år 

 1844 och „De chloreto hismutico" för doktorsgrad samma år. Till docent i 

 kemi utnämdes han den 8 juli 1844 och aflade i derpå följande oktober må- 

 nad Ucentiatexamen. Trenne år senare promoverades han till filosofie doktor. 

 Till kurator för Savolaks-karelska afdelningen utsågs han 1844. Då Rehbin- 

 derska stipendiet för första gången bortgafs 1843, tilldelade konsistorium det- 

 samma nästan enhälligt åt Arite, hvilket för honom var ett erkännande och 

 en uppmuntran, hvaraf han vid denna tid synes varit i stort behof. Hans 

 förmåga och anlag erhöllo i konsistorium det bästa vitsord och en ledamot 

 (Iljioni) framhöll, „att Beezelius för honom i de mest ampla loford uttalat sitt 

 beröm af Aeppes förtjenster." 



För sin vetenskapliga utbildning ansåg Aeppe en längre vistelse å utri- 

 kesort nödvändig och anträdde med understöd af kanslersmedel i detta syfte 

 en resa på senhösten 1844. Närmast vistades han en kortare tid i Berlin, 

 der han erhöll tillträde till den berömde Mitscherlichs laboratorium. Här 

 utförde han en mindre undersökning, föranledd af en kontrovers med Heintz 

 angående vismutsyran. I början af följande år begai' han sig till Göttingen, 

 hvarest han välvilligt emottogs af Wöhler. Några veckor efter sin ankomst 

 dit, skrifver han till Beezelius: .,Jag är Herr Baron stor tacksamhet skyldig 

 för det råd jag i Stockholm erhöll att begifva mig till Göttingen. Jag finner 

 mig härstädes så väl, att jag ämnar förlänga min vistelse i det längsta". 



Hos WöHLEE i Göttingen vistades Arppe något mer än ett åi'. Hans be- 

 slut att söka vidare utbildning hos denne lärare bestämdes, utom af Berzelii 

 råd, utan tvifvel af hans önskan att sätta sig in i den organiskt kemiska 

 forskningen, hvilken allt mera började träda i förgrunden och att göra det un- 

 der ledning af en man som stod Bezelius möjligast nära. 



WöHLEE var Beezelii mest framstående lärjunge och åtnjöt mästarens 

 stora förtroende och vänskap, ehuru visserligen hans vetenskapliga åskådnings- 



