Minnestal öfver Adolf Edvard Arjrpe. 7 



med deivaiande kemister samt profitera af föreläsningar af besök i laborato- 

 rier, samlingar och några kemiska fabriker. Från Frankrike återvände han öf- 

 ver England och Holland till hemlandet. Tidigare hade han äfven gjord en 

 resa till Schweiz och ()sterrike och derunder besökt de förnämsta lahorato- 

 1'ierna i dessa länder. 



Allt sedan v. Bonsdoeffs död 1839 hade lärostolen i kemi stått obesatt. 

 Undervisningen upprätthölls af dåvarande adjunkten i kemi A. Moberg. Pro- 

 fessionen hade någi-a gånger varit lediganslagen och ansökts dels af denne 

 dels af J. J. Nervander, hvilken veterligen icke egde djupare kemiska insikter 

 eller någonsin sysslat med kemisk forskning*). Ingendera hade dock af lagt 

 spécimen för tjensten. Då den ånyo år 1846 anslogs ledig, ansöktes den af 

 Moberg och Arppe. På våren 1847 speciminerade de båda sökandene; den förres af- 

 handling bar titeln „Dissertatio chemica de oxido chromoso" den senares „De acido 

 pyrotartarico". Arppe hade underkastat den då ofullständigt kända brandvinsyran 



*) Nervander hade förberett sig fiir professionen i fysik, men då Hällstköm, eliuru lian 

 redan 1835 uppnatt emeritiålder, icke syntes ärna lemna sin befattning', uppmanade Nervänders 

 vänner i konsistorium denne att söka den lediga lärostolen i kemi. Han hade visserligen aldrig 

 sysselsatt sig med kemiska specialstudier men med hans eminenta begåfning ansågs denna brist 

 lätt upphjelpt. De „äldre" i konsistorium voro emellertid alls icke för denna plan och i tanke 

 att Nervander måhända kunde befrias från skyldigheten att aflägga spécimen, om han vore en- 

 sam sökande, uppmanades Moberg, som var nyssblifven docent, att äfven inlemna sin ansökan, 

 ehuru han icke såg någon möjlighet att inom kortare tid göra sig kompetent för tjensten. Fiiljden 

 blef, att professionen upprepade gånger anslogs ledig utan att sökandene aflade spécimen. 



År 1839 hade äfven N. J. Berlin i Stockholm — sannolikt dertill uppmanad af Berzelius — 

 ärnat ansöka tjensten, men ansökningshandlingarna kunde i anseende till årstidens förhinder 

 icke i rätt tid framkomma. Något år senare var man betänkt på att kalla honom till profes- 

 suren, men han afbiijde fiirslaget, sedan ett personelt årligt anslag beviljats honom af Svenska 

 regeringen (Se Bruzelius, Svensk läkare-matrikel, s. 86.) 



Äfven andra utländska kemister voro uppmanade att söka professuren, då utsikterna att 

 snart få den besatt med en inhemsk man voro ganska mörka. Arppe skrifver härom ( i bref 

 till Moberg 30/1 184:21: „Man talar här om tysken Abich, såsom afsedd till Chemiae professor vid 

 vårt universitet. — Nordenskiöld skall hafva utkorat äfven honom". Nils Nordenskiöld skrifver 



sjelf till prof. E Mitscherlich i Berlin följande (30/.5 ]8-l:2): „ Af Dr. Abich hade jag af den 



23 sistledne December den underrättelse, att han hade en kallelse till Dorpat, der, jag medger 

 det, såväl för språket som lönevilkoren det vore förmånligai-e. Emellertid låfte han om -i veckor 

 säkert svar om han kunde komma eller ej: då denna tid längesedan förhipit utan att jag hört 

 af honom, torde det vara afgjordt att han icke kan komma till oss. Men en följd deraf är, att 

 vi allt ännu ej hafva någon på förslag till kemieprofessionen som kunde motsvara tidens billiga 

 fordringar. — Huru är det med Dr. Rammelsberg, månne han skulle vara hugad att komma hit 

 och är han så pass latinare att han ville utgifva och försvara en latinsk disputation? Du skulle 

 oändeligt förbinda mig, om Du ville låta mig veta något härom." — W. H. Abich blef i sjelfva 

 verket nyssnämda år professor i Dorpat. C. F. Rammelsberg, som vid denna tid var docent vid 

 universitetet i Berlin, blef sedermera professor vid Gewerbeinstitut derstädes och har förvärfvat 

 sig ett herömdt namn |)å den oorganiska och mineralogiska kemins område. 



