12 Edv. Hjelt. 



Aeppe och Thomson bestämdes såsom järnoxidiü, af Rammelsbeeg m. fl. der- 

 jämte såsom järnoxid. 



De under åren 1855—1861, dels af Aeppe sjelf dels af studerande vid 

 universitetet under hans ledning verkstälda kemiska analyser af finska mine- 

 ralier hafva lemnat ett synnerligen viktigt bidrag till kännedomen af Finlands 

 mineralogi. De äro i tre särskilda af handlingar offentliggjorda i vetenskaps- 

 societetens Acta, och utgör antalet analyserade mineral 45. De af Aeppe 

 sjelf gjorda undersökningarna äro följande: 9) Järnalun från Björkbacka vid 

 Henriksnäs nära Kuopio; 11 — 12) Aj)atä från Pargas och Tammela; 13) 

 Skiff'rig kalksiMt från Pitkäranta; 14) Glimmer från Pitkäranta; IG) Järntalk 

 (Liparit) från Pitkäranta; 17) Skotiolit från Orijärvi; 18) Grön pseudomorfos 

 från Pitkäranta; 19) Wittingit från Wittingi i Storkyro; 23) Laumontit från 

 Turholm vid Helsingfors; 25) Termofyllit från Hoponvaara; 26) Andalusit 

 från Kalvola; 28) Titanit från Frugård i Mäntsälä; 29—36) Pyrallolit från 

 Storgård, Ski'äbböle och Takvedaholm i Pargas, från Haapakylä i Widitis, 

 från Frugård i Mäntsälä och från Kulla i Kimito; 39) Pikrofluä från Lu- 

 pikko; 40) Serpentin från samma fyndort; 45) Tantalit från Sukula i Tammela. 



Af dessa analyser må här särskildt framhållas ISTiris 29 — 86 såsom bil- 

 dande en sammanhängande serie af undersökningar af den under namnet i)y- 

 rallolit bekanta metamorfosprodukten af pyroxen och dermed förvandta mineral 

 samt undersökningarna af mineralier från den af Arppe till först närmare un- 

 dersökta mineralfyndorten Lupikko invid Pitkäranta. De af Aeppe med nam- 

 nen metaxoit och pikrofluit betecknade serpentinartade substanserna från denna 

 ort hafva vid senare verkstäld mikroskopisk undersökning visat sig förete mera 

 karaktären af blandningar (berg- eller gångartei') än af homogena mineralspe- 

 cies och kunna derför i likhet med andra dylika sekundära mineral sägas 

 hafva mera geologiskt än mineralogiskt intresse. 



Ar 1865 offentliggjorde Aeppe en undersökning .,Um de i Luotolaks by i 

 Savitaipale socken år 1813 nerfallne meteorstenar". Af denna, hittills den 

 enda från finsk fyndort bekanta meteorit, verkstälde Aeppe en fullständig ke- 

 misk undersökning, hvaraf framgick, att densamma består af augit, anortit, 

 olivin och magnetit. 



Såsom lärare har Aeppe förvärfvat sig ett godt namn. Hans främste 

 lärjunge A. E. Noedenskiöld yttrar om honom: „Aeppe var en ypperlig lä- 

 rare, synnerligen utmärkt som föreläsningsexperimentator. Trots sitt tystlåtna, 

 något otillgängliga väsende ingaf han sina lärjungar ett lefvande intresse för 

 vetenskapen. Jag har honom att tacka för mycket under min studietid". 

 Detta gynsamma omdöme bekräftas af Aeppes öfriga elever, och kemins an- 



