Minnestal of ver Adolf Edvard Arppe. 21 



han egnade Industristyrelsens publikationer, dess „Meddelanden". Sjelf ski-ef 

 han äfven några mindre uppsatser i desamma. 



Är 1890 den '20 juni kallades Arppe — då 72 år gammal — till leda- 

 mot i landets högsta styrelse, hvarest han såsom chef för Handels- och Industri- 

 expetitionen efterträdde senator L. Mechelin. Den höga åldern tog dock redan 

 ut sin rätt. Arppe egde icke mera den energi, sinnesspänstighet och arbets- 

 förmåga, som erfordras vid en verksamhet af den art som nu ålog honom. 

 Ett eller tvänne decennier tidigare hade säkerligen hans begåfning, kunskaper 

 och kraftfulla natur äfven på denna höga post gjort sig gällande, i helt annan 

 grad än nu blef fallet. Hans arbetsdag närmade sig sitt slut. 



Arppe hade alltid, äfven under sin ålderdom, åtnjutit god helsa. Utan särskild 

 föregående sjukdom bortrycktes han af döden i sitt 76 åldersår. Den 13 april 

 sitledne år hade han på aftonen deltagit i ett senatsutskotts sammanträde. 

 Då han återvändt hem, kände han sig plötsligt illamående och öfverfölls af 

 en häftig andnöd. Ett hjärtslag gjorde en hastig ända på hans lif. 



Arppe öfverlefves af sin åldriga maka, Emilia Sofia, född Porthan, med 

 hvilken han ingått äktenskap redan år 1848, samt en son. Tvänne fullvuxna 

 söner och en gift dotter samt tvänne minderåriga barn hade han tidigare ge- 

 nom döden förlorat. Hans äldste son omkom — 18 år gammal — genom en 

 olyckshändelse. Dessa och andra hårda pröfningar och sorger hade lägrat sig 

 tungt på hans sinne. 



Arppe var en rikt utrustad natur. Redan som ung väckte han uppmärk- 

 samhet genom ovanUg intellektuel begåfning och framtiden höll i detta afseende 

 hvad ungdomen lofvat. Han var tillika en kraftfull energisk personhghet med 

 bestämd vilja och förmåga att genomföra densamma och han hade klar blick 

 och vaket intresse äfven för praktiska frågor. En af hans tjenstekamrater 

 från hans senare år yttrar om honom: „Hans hela uppträdande bar prägeln 

 af en karaktär, der sanning och rätt intogo första rummet och af en personlighet, 

 till hvars ord man under alla förhållanden trygt kunde lita." Fel och misstag saknas 

 i ingen menniskas lif och sådana framträdde äfven i Arppes offentliga verksamhet. 

 Mildt öfverseende kom honom öfverhufvud icke till del, men han begärde det 

 icke heller. Han ansåg sig stark nog för att kunna stå och svara för sina 

 handlingar och bekymrade sig föga om huru den allmänna opinionen bedömde 

 dem. Han hade en förbehållsam och sluten natur och gick måhända äfven 

 derför mera oförstådd genom lifvet än om han, mer än han gjorde det, med 

 andra delat sina tankar och känslor, sina förhoppningar och bekymmer. 



