78. 

 FESTUCA Ovina. 



FÅRS V INGEL. Li/meei Fårgrlis. 



BJomvippan åt en sida vettande, hopdragen, 

 merendels borstbärande. Strået 4:kantigt. Bla- 

 den trinda, tagellika. 



Linn. Flora Su. p. 5o. Cl. 5- TriAndriA. digyn. Lilfebl. Sr. Flora 

 s. 46. Klass. 3. Tremännikgaä. K- Fett. Ak. Haudi. 1741. s. i84. 



jO årsvingeln är ett af de kortare giässlagen, men har ic- 

 kedestomindre blifvit vidtfräjdad, kanske äfven ofta mer 

 berömd än den i sjelfva verket förtjenar, åtminstone bland 

 de arter, som man till odling föreslagit. Den intager de 

 torraste, och icke sällan de mest magra ställen, såsom 

 höjder och tak, och träffas i synnerhet ymnigt på Gott- 

 lands och Ölands backar. 



Ibland Svingelarterna skiljes den lätt genom ställnin- 

 gen och skapnaden af sin under mognandet bruna blom- 

 vippa, äfvensom genom fyrkantigheten af strået och de 

 tagellika bladen, som för fingren kännas nägot sträfva. 

 Småaxen äro, som hos slägtet i allmänhet, runda och nå? 

 got sammantryckta, med spetsiga blommor vanligen borst- 

 bärande, likväl någon gång utan dem. 



AF all föda är denna gräsart den angenämaste för få- 

 ren, och det är säkert denna som gör dessa kreaturs kött 

 vdlsmakligare på de orter, der den i mängd träffas. Gme- 

 LiN berättar också, att Tartarerne, åtföljde af sin boskap, 

 särdeles nedslå sina bopålar om sommartiden, der Får- 

 svingeln växer ymnigast i deras bygder. 



Såsom vildtväxande kunna vi visserligen icke neka Får- 

 gräset sin förtjenst, hvilken v. LinisÉ i synnerhet tilldelat 

 det; men i afseende på odling äga många andra företrä- 

 det, som märkes så väl af dennas obetydliga höjd och 

 mindre bladrikhet. På en bördigare jordmån blir den väi 

 något större, men såsom bestämd af naturen att bekläda 

 höjderna, i sig sjelfva torra och ofruktbara, lönar den 

 visst icke den mödan, som odlingen af de större grässla- 

 gen. Det är ock ganska säkert, att den skulle snart, så- 

 som ett linare grässlag, på en upphöjd plats af andra och 



