/ -" 

 QUEF. CUS ROJiUn. 



kraft, som nnder torkning i fri luft på tit års tid forgar, 

 ilå de böra kokas, torkas och sedan malas, för alt kunna 

 till bröd användas. — Galläpplen tillkomma , liksom Sömn- 

 torn (Kr. 2C|), af en insekt (Cynips), och sitta mest på löf- 

 vens undra sida, men hårdna icke hos oss, och blifva der-" 

 före till sin verkan svagare än de Turkiska, som i handel 

 förekomma, och samlas på andra Ekarter. Ytan är bättre 

 än det sköra inuti; de biåaktiga och tunga ha mesta vär- 

 det, och samlas innan insekten genombärat galläpplet och 

 utgått. De hysa af Ekens delar det starkaste sammandra- 

 gande ämnet. Cdllen. anser icke Galläpplen tillika med 

 bäska medel (Gentiana &c.j invertes, såsom farliga. Andre 

 berömma 6 ims destiil. vatten, till lo gran Gail. och 3 

 uns af någon sirap, Iivaraf dosis är i början ett skedblad 

 bvar 0-4 liimrie, och srdan mera, mot väderspänningar 

 af slapphet i magen och tarmarna. Om så fordras, brukas 

 meilaaåt laxermedel. Dekokt på Galläpple nyttjas i la- 

 vement,. emot värk öfver länderna af ändtarmens svaghet, 

 hvaraf ofta liemorroidalkrämpor uppkomma. Salfva bere- 

 des af lint pulver och svinfett eller osaltadt smör, lika de- 

 lar i vigt, emot blinda g}'llenådern ; och är felet högtupp 

 i tarmen , insprutas stark infusion. Dekokt kan ock till 

 omslag eller insprutning vid förslappade utlallna delar an- 

 vändas. Åf Galläpple göres svart skrilbläck: t. ex. 6 lod 

 GalL och 2 lod brun bresiija kokas i 5 qvart. vatten, tills 

 1 stop i\x G{var; detta silas, får kallna, och tilläggas 2 lod 

 ren (ej vittrad) jernvitriot ocli 2 locl rent gum.mi arab. Gall- 

 äj)ple tinktur af i uns Gall. och 2 uns sprit, upptäcker 

 med mörk färg jern i mineralvatten. Med sainma tinktur 

 återställes gammal urblekt skrift, som detcned cUverstrykes, 

 hvilket dock sker bättre med blodlut först, och en svag 

 syra sedan. Galläpple med jernvitriol sätter mörka eller 

 svarta färger på ylle, silke, läder, horn och träd. — I Hus- 

 hållningeri användes barken, som dertill aftages helst om 

 våren, tillika med barken af gammal björk, till lädergarf- 



' ning. Den grofva är till sallader bäst, och den af unga 

 träd cll. qvistar tjenligare till öfverläder. Spån och löflje- 

 na Mven till garfning. Till svärtning nyttjas barken med 



jernvitriol, men Iruktfodren skola dertill vara än bättre 



Ollon göda svin. — Med sågsj^ån af Ek svärtas linne, och 



• med stickor af samma träd i vin, som börjat gäsa, förbätt- 

 ras det. — Vedens nytta är allmänt bekant; svenskt Ek- 

 virke anses härdare än utländskt; om det genast klyfves, 

 rökcs och sedan torkas, spricker det icke. Albarkas trädet 

 ett par är iörr än det fälles, blir veden hårdare. Snickar- 

 arbete, gnidit jemt med torr rödkrita, och sedan bonadt; 

 ell. fernissadt, får utseende af mahogene. — Eksvamp, tor- 

 kad och bultad att den blir mjuk, stoppas i blödande sår, 

 Tab. — lig. a. förstor. Hanbiomsier — b. ett dyl. Hon- 

 blomst. — c. pistill med fruktämne — d. frukten, OUoa kallad. 



