84. 

 HOLCUS Lanatus. 



LUDDTATEL. , 



Blomvippan med ludna blommor. Blomfoder 

 2blomniigt; den ena blomman 2könad, utan 

 agnborst; den andra ell. hanblomman med till- 

 bakaböjdt borst. 



Linn. Flora Su. p. 563. Cl. 25. Poi.ygamiA Monoecia. Liljehl. St, 

 El. s. 41. Kl. 3. Ti\E.MÄN.\. Bergius Tal om Sv. Ängskotseln. 



-L/enna gräsart, befintlig i alla Europeiska länder emellan 

 den 44:de och 62:dra lat. graden, förekommer äfven i Sve- 

 rige, så på torra som fuktiga ställen, ehuru, såsom vild, 

 mindre allmän, utom på Öland, Gottland och i Skåne. 



Från en flerårig rot uppskjuta ofta många mer än alns- 

 långa strån med teml. breda blad, hvilkas grågröna färg 

 och sammetslika lenliet åtskiljer gräset lätt ifrån andra in- 

 ländska arter. Redan tidigt före midsommaren visa sig d© 

 livita eller brunaktiga blomvipporna, sammandragna för» 

 och efter blomningen, men utsperrande i pyramidform un- 

 der densamma. Blommorna äro vidöppna med gula eller 

 röda hanknappar. Från de egentliga Tätel-arterna (Airas) 

 skiljer sig Luddtåteln genom en hanblomma jemte den 

 tvåkönade (fig. a.) ; då de förras begge blommor äro båda 

 tvåkönade. 



De veka saftiga stänglarne och bladen, sötakliga lill 

 smaken, utgöra ett mycket angenämt foder så för den 

 större boskapen, som äfven för fåren, och kan anses i det- 

 ta hänseende som ett af de bästa grässlag, så mycket mer 

 som det förekommer på all jordmån, också den sega ler- 

 aktiga, och torra sandiga, men äger dock ej den härdig- 

 het, som andra arler, dugliga till odling. Det förtjenar 

 dock att med andra gräsfrön blandas, då. det lätt och ym- 

 nigt växer, och medelst sina talrika frön, som genast ut- 

 falla då de mognat fc snart ersätter förlusten af de utdödda 

 stånden. 



Tab. — fig. a. blomfodret med sina 2:ne blomster 

 uppflyttade och förstorade — b. fruktämnet till hanblom. 

 €. detsamma till hermafrodit — d. frön. 



S—z. 



