90. 

 PTERIS Aquilina. 



AtLMAN Ormbunke. Ormris. Braken. Enstabh. PS 

 Finska : Sanan. Säneiijalka. 



Stambladet, (Fröns, växten ofvan jord) är mång- 

 dubbelt (grenigt). Grenarna äro parvis utgå- 

 ende, penntaggade, med lansettlika blad, af 

 livilka de nedre äro intill bladnerven inskur- 

 na, med trubbiga småblad eller flikar; de öfre 

 hela, lansettlika och småningom mindre. 



Linn. Flora Su. p. 372. Cl. 24. Cryptocam. Filicos. Liljebl. St. Fl. 

 t. 389- Kl. 16. LöNNGiFTE. Ormbunkar. K. Vett. Ak. Handl. i7/,5. s. gS. 

 Patr. S. Hush. Jurn. 1782. Mars s. 55o. Murr. App. Med. T. 5 sid. 472. 

 Lagus Diss. de Er. vulg. fic Pteride a(juil. Aboae 1754 Praes. Kalm. 

 Pharm. Filicis foem. Radix. 



E, 



msam i sitt slägte inom Sverige, är denna art ganska 

 allmän i skogar och på ofruktbara ställen. Dess mångåri- 

 ga krypande rot, uppskjuter årligen nya ömtåliga skott; 

 om dessa tidigt och ofta afhuggas, utrotas därigenom väx- 

 ten, som utmagrar jorden och är på åkrar och ängar ett 

 svårt ogräs; med plogen bör roten kunna förstöras eme- 

 dan den ligger sällan djupare än i- aln under jordytan. 

 Fröredningsdelarna synas i Juli månad i form af en linie 

 på undra sidan af småbladen, nära vid den tillbakaböjda 

 hinnaktiga kanten (indusium). — Nästan alla kreatur undvi- 

 ka att äta den, och hästar sägas må illa deraf. Likväl kan 

 den i svår foderbrist blandas med halm, mjöl och litet 

 salt till sörpe, då den fortares af Boskapen, och om den 

 tidigt afslås, t. ex. i Juli, torkas långsamt i skuggan och 

 sedan förvaras till vinterfoder, så äta de den begärligare. 

 När stambladet eller stjelken nära jorden vid roten snedt 

 afskäres har man inbillat sig se figuren af en fläkt örn:» 

 hvaraf anledning är tagen till namnet aqjiilina. Växtens 

 ömtålighet för köld, gör att den visar med gul färg, när 

 första nattfrost eller så kallade jernnätter inträffat. 



Det 30m auktorerne fordom berättat om Filix foem., 

 angår denna och ej den Polypodie-art som v. Linné kal- 

 lat så. Roten, som i Läkarekonsten användes, är i ytan 

 svart, ini hvitaktig, till smaken något bäsk och mera äk- 

 Jig än den af Trejon (N:o 5x). Den är namnkunnig såsom 



