96. 

 AGPlOSTIS Arundinacea. 



P I P H v E N. 



Blomiiippnn aflång — det yttre Blomhrone-' 

 ska /et (valv. ext. glurn. Coroll.) är vid basen 

 judet, med vridit agnj som är längre än 

 blom fodret. 



Linn. Flora 9u. p. 21. Cl 3. Triandr. arfryn- Lrljehl Sv. Fl.. s.:^5 

 Kl. 3. T REM A NN ING A R. Linn. Skäiisk. res. s. 409- K.. Fett. Ak, Handl. 

 X747. s. &5. Bergius om Sv. Angsköiseln. 



XT iplivenen är ibland de gräsarter, som välja magra tor- 

 ra skogsbackar och med enbuskar bevuxna ställen iör sitt 

 tillhåll, och växer der torftals frän en och samma rot är- 

 ligen, med strån till 2 — 5 alnars längd. Tidigt om vå- 

 ren grönskar det, och behåller ännu närmare vintern detta 

 gladare utseende, då andre dess slägtingar bleknat. Blom- 

 morna som visa sig i Juli, hafva i anseende till det vid 

 basen ludna yttre blnmkrone-skalet, nog slägtskap med 

 de enblommiga rörarterne, särdeles Grenröret (Arundo 

 Calamogrostis). 



Om detta icke är just det bladrikaste och lenaste 

 bland gräsen, så ätes det dock temligen begärligt af Bo- 

 skap och hästar, men ratas utmärkt af getter, hvilka sna- 

 raro* borttråna än stilla dermed sin hunger. 



Såsom resligt, härdigt och tidigt och dessutom icke 

 grnnnlaga med jordmånen, vore väl önskJigt alt mången 

 med tall- och enbuskar öfverväxt backe, äfvensom igen- 

 lagda svedjeland, dermed besåddes. Mödan och kostna- 

 den vore liten, men platsen blefve säkert till nytta. 



Fröna sås om hösten på upphackade ställen, och slåt- 

 tern bör ske tidigt, ty sedan gräset gått i lägg, blir det 

 nästan styfvare än halm, och tjenar då till taktäckning 

 ©ch mattor, som Kalmuckerne sägas bruka, 



Tab. — a. Blomma med blomkron-skal och blomfo- 

 der, samt ståndare. — b. Fruktämne med håningshus. — 

 e. Det yttre blombladet eller blomkronskalet med borst," 



S — z. 



