loS. 



ACrAniCUS MUSCARIUS. 



dermed vanliga genvägen, och skref det på onda anc!avnas 

 räkning, AF Flugsvampen förtära Ostiakerne i i sender 

 eller dekokt pä 3 stycken; andra folkslag tåla att äta 3—4 

 st., och skall blodens omlopp deraf ej ökas. Verkan der- 

 al" är först glädtighet med sång, dans m. m. ; sedan känna 

 de krafterna ovanligen ökas, kroppen inbilla de sig bli 

 större, de yra, rasa, få konvulsiva rörelser, afmattas slut- 

 ligen och falla i sömn. I 12— iG timmar plär raseriet 

 räcka ; de uppvakna återställde till sina sinnen, men liksom 

 förkrossade och utan minne af det nyss förbigångna. Kär- 

 leksnjutningar i detta tillstånd skola förfärligt öka följder- 

 na af svampens ätande. — Flugsvampen var således fordom 

 för nordens inbyggare, det som opium är för Orientens. Sjelf- 

 va urinen af den, som förtärt Svampen, skall, enligt Stel- 

 LERs uppgift, bibehålla egenskapen alt ge rus, hvarföre 

 Tungusiska Schamaner, dä de skola slå sin trolhrumma, 

 dricka deraf. — Den delen af svampibten som är i jorden, 

 skaU vara mindre giltig än svampens öfrige delar. I pul- 

 verform till i— I skrupel, gifven i vatten eller ättika, har 

 man försökt svampen mot fallandesot och konvulsioner , 

 stundom, som det berältas, med fördel. Men ilera och 

 varierade försök fordras visserligen ännu. Utvertes sages 

 pulvret borttaga härda kanter på sår och befordra lakmng. 

 _- Får sägas utan skada äta unga friska flugsvampar, men 

 mjölken hos kor, som ätit den, skall blifva osmaklig. Blan- 

 dad med mjölk, dödar den flugor och sönderskuren eller 

 stött, samt i läpivt lerkäril förvarad, förvandlas den tdl en 

 vällinVslik massa, hvarmed vägglöss skola kunna utodas. 

 den strykes i springor och på ställen der ohyran finnes, 

 flera gånger måste påstrykningen ske och några veckor 

 emellan hvar gång; lukten är vederstygglig. 



Tab. — R'^- a- en nyss genom jordskorpan frambruten 

 svamp, livars^lökformiga rot omgifves i jordbrynet ofta 

 med ett brunt svepe, som af somliga orätt fått namn af 

 ring (volva). — b. en halfväxt vid pass, med sin ring, hvil- 

 ken kan anses svarande mot blt.mindret hos andra växter 

 „ c. en klnlVen fuUväxt, som visar fotens täthet och 

 skifvornas lorjn. — 



