log. 

 ■ * RHAMNUS Frangula. 



Ekakveu. TrusJie. Toste. hrägo?i. På Finska: ■ 

 Faattaina. Patan. 



Trädstammen och grenarne äro vUan tnggar. 

 Löfven äro nästan äggrunda, släta och hel- 

 bräddade. Blommorna äro aikönade med eu 

 pistilh Bären hafva 2 frö hvardera. 



l.inn. Fl. Su. p. 72. Cl. 5. Pentandria. i:gyn. Lilj. Sv. Fl. s. oS. 

 Kl. 5. Femmänningar. k. Vett. Jkad. Hartdl. 1742. s. 27. 1745. s.^^S- 

 Fischerstr. Ekon. Dikt. 3. «. 49. Murr. App. Med. T. 4. p. 5- Vluirni- 

 Frang:3e C or i ex. 



B 



rakved ell. sprakved, så kallad derföre att den sprakar 

 i eld, är en mycket grenit; buskart, hvars största slaminar 

 kunna få 3 — 4 t«ms omkrets, och 3 — 4 alnars högd; den 

 växer helst i fuktig jord, och blommar ifrån Maj till Ang. 

 Som den saknar vinterknoppar, livilket hos nordens träd- 

 slag är högst sällsynt, så trifves den endast i skugga, och 

 skadas ofta a^ vinterkölden på fria fältet. Löfven, endast 

 på de unga skotten, sitta midt emot hvarannan, på äldre 

 grenar skiftevis, äro nästan omvändt äggformiga och ådri- 

 ga. Blomstfelkarne äro enblommiga , utgå mest 2 och a 

 ell. 3 och 5 från bladstjelktirnas lästen. Blommorna äro 

 hvita med mörkt purpurfärgade ståndareknappar, som sit- 

 ta midt emot och nästan döljde af de små fjäll-lika kupiga, 

 blombladen; märket är 2;klufv)t. Bären äro först gröna, 

 sedan röda och sist svarta , med 2 hårda oljfiktiga hjerL- 

 formiga frö ell. kärnor. Fortplantas med telningar eil. bär, 

 och passar till häckar på lågländta ställen. 



I stället för Uabarber kan bärlien i S5'-nnerhet färsk 

 nyttjas för starka personer; då den är torr, laxerar den 

 mindre häftiot. I form af dekokt till a drakm. ell. |- uns 

 i dosis, ell. ock som Infusion, äfvensom i pulver till i — a 

 drakme har man brukat den, mera förr än nu, uiest e- 

 mot vattensot. Afven skall den hindra elier motstå röta. 

 Mot förstoppning hos oxar och kor säges den vara ett sä- 

 kert botmedel. Bären skola lindrigt laxera, och fröen 

 drifva urin. — Till färgning användes barken, som är grön- 

 gul, och bör samlas om våren vid safiiden, torkas och 

 sönderbrytas. I dricka blötes den z — 5 dar, kokas sedan 

 i samma vätska och under kokningen lägges ullgarnet deri 



