log. 



RHAMKUS FRA-XGULA. 

 att äfven koka något litet; färgen blir gul och vacker, 

 men mörknar i solsken. Brandgul lärg sättes på ylle, om 

 barken först skrapas och renas från den yttre nälverlika 

 ytan, sedan kokas i vatten med litet alun och godset 

 slutligen doppas deri några gånger. Finnarna färga der- 

 med mörkbrunt , sedan barken legat under bar himmel ett 

 års tid, på ett tak ell. dylikt passande ställe. Den inre 

 tradiga delen af barken, som kallas bast, är nästan så 

 stark och seg, som don af Lind (N:o 40), att rep eller tåg kun- 

 na deraf göras. — Keden är hvitgul, med röd kärnved och 

 skör. Till kruiberedning' värderas kolen deraf högt, och 

 hafva i Frankrike, enligt en publik författning, varit för- 

 budna till alla andra behof. Vedens låga skall färga te- 

 gel , som dermed brännes, blåaktigt i ytan. — Bären 

 brukas på några orter i Tyskland, till mos för tjenslfolk, 

 och hos oss mest till targning. Sedan yllegodset först är 

 kokadt med björklöf och gult, torkas det och kokas med 

 bären, hvaraf det blir grönt. Andra bruka att stöta till- 

 samman både löf och bär, koka dem i vatten och lägga 

 ullgarnet uti under kokningen; om delta efteråt lutas, blir 

 färgen mera mörkbrun. I Frankrike lärgas skinn gröna 

 med omogna bär, och fågelfängare färga på lika sätt sina 

 nät. — Tröeii pressade, gifva en olja, som äfven till lam- 

 por kunde användas. — Löf ven ätas af getter och får; åt- 

 skillige Författare påstå att korna förtära dem, och 

 mjölka af dem ymnigare, hvilket dock andre neka. Som 

 blomningstiden varar länge, och bien hämta håning af 

 blommorna, så förtjenar busken äfven i detta afseende namn 

 af nyttig. 



Xab. — lig, a. en öppnad förstorad blomma med 

 ståndare och pistill. — b. ett bär i naturlig storl. — c. 

 €tt dylikt afskuiit. 



