128. 

 KET U LA. ALNUS. 



legods. Somlige blanda i Albarksdekokren nägot af den jern- 

 blandade sand (sHpgär), som vid äggjerns siipning samlas i 

 slip-hoen, då bJandningen kokad svanar bäde ylle och linne. 

 Utan tillsats al jern las brun färg, som blir mörkare om 

 godset mellanat upptages och torkas^ samt Hcra gånger blö- 

 tes i den^ omkokade barkdekokten. Fisknät kokas ock i 

 dekokt på barken. Med tuggad Albark färgas träd och lä- 

 der brunt. Hårda trädslag få ebenholz-svärta om de lörst 

 kokas Wera gånger i barkdekokten och torkas mellanår, 

 sedan tillsättes litet jernvitriol (grön vitriol) och trädet ko- 

 kas derraed vid pass [ timme; slutligen lemnas det att lång- 

 samt torka, arbetas, poleras och oiverstrykes med nägot 

 iett, olja eller fernissa; är trädet förut betsadt med sked- 

 vatten blir det svartare. Barken nyttjas älven att svärta hat- 

 tar, och Boktryckarsvärta kan älven deraf tillredas. — Lii/- 

 vefi ges åt får, att förekomma vf.tlensot; de samlas i slu- 

 tet al: Juli, och brytas då eller helst strykas af grenarna. 

 Blandade med a "nar och mäsk, tjena de till föda åt svin. 

 Ät kräftor, som hållas lefvande i sumpar, ges äfven Ailöf, 

 Strödda på golfvet i rum der loppor finnas, fastna dessa på 

 de klibbiga löfven och kunna således lördritvas. Till läder- 

 beredning skola så väl löfven som barken kunna använ- 

 das. — l^^eden är mjuk, lätt och vacker, men skör; spric- 

 ker ogerna under torkning och är till bränsle näst björken i 

 godhet; ger stark värme, god aska, och kol, som tjena till 

 krutberedning. Under vatten och fredadt för luftens åtkomst, 

 är Alträdet ganska varaktigt. Husen i Venedig och Raven- 

 na äro till största delen byggda på Alpälar. Önickare och 

 svarfvare nyttja mycket Al. Alpinnar iagde om sommaren 

 i dricka, bibehålla det länge Iriskt och 'osurt; och om. de 

 stickas i färskt smör, skall det icke lätt hfirskna. Unga Alröt- 

 ter, i stället för kork, tjena till buteljproppar. Med friska 

 Alqvistar som läggas bland kålplantor, fördrilvas jordlop- 

 por. — Hjerpar och småfåglar ata Alfrö. 8å kallad Alknopp 

 eller kottarne, kunna istället lör galläplen brukas till svart 

 bläck. — Trädnt hindrar ej gräsväxten, bibehåller stränder- 

 na vid rinnande vatten, men vid hskdnnuiiar anses det min- 

 dre ijeullgr. S.T kallado Alkärr hysa nästan alUid yod odi lill ojling tjeii- 

 lig jord. li^i växer ej Innj^siiiut, och hinner till 4u ..Inais höjd och I" avar- 

 ters diameter. Till häckar och. alléer passar del rätt väl. — Sås bäst 

 ried qvisiar, hvar(iä litinas mugiia honkottnr; dessa läggas om hösten i 

 faror, som uppköras i tjenlig jordmän. Inom eti är upi>komma iröen. 

 Om ett rjpiilif^t land debs i 7 lika delar och en del sås hvarl år, sa kan 

 den först sådda delen liuggas, när den sista är sådd, och den sisia när 

 den första ä nyo af de qvarl.Miiiiade lotterna tillvuxit. Ried r.ltelnlngar 

 fortplantas Alen hastigare, o.h äiVen med störar, som planteras tidigt om 

 våren, innan knopparne utspricka. 



Tab. — fig. a. en lianblomklase med 3 blomster. — b. ett enskilt 

 hanblomster med 4 stånd.^re. — c. honfjäll med a hon..r; något försti.ra- 

 de. — d. fw hona, mycket förstorad. — e. ett nto.,'<'! houljäll i naturlig 

 Storlek. — f. frukten, som är en nöt. — g. kärnan, bada förstorade. 



