i54. 



CICUTA VIR08A. 



trodde vara Kälrabi; lion mådde illa demt, men r.^dda* 

 des ined knlkmedeJ. Om våren är roten mest giftig, men 

 torkad mindre skadlig; bladen äro äTven farliga. * Yrsel, 

 liuivudvärk, hjertklappning, kramp på många salt, brånad 

 i magen, plågsam äckel med eller utan knikning, under- 

 lifvels svällande, liicka , törst, koiivnlsioner, kalibrand ocli 

 döden äro följder af rotens förtärande. Kräkmedel är 

 det bästa motgift, bvarmed åtskillige olycklige bhfvit räd- 

 dade. — Om Sprängörten är gammal och har länge växt i stil- 

 lastående vatten, skall det deraf förgiltas och döda krea- 

 tur, som diicka derdf. Oxar, hästar, vargar odi hundar 

 kunna ej tåla växten eller roten; men getter, svin och ka- 

 niner plågas mindre deraf, eller ock äta den utan fara; 

 äfvensom sparlvar, hvilka förtära dess fi-ö. — I giberien, 

 Kaintschaika och Norrige brukas roten rå att gnida med 

 eller kokad till gröt, eller blott sönderstött och såsom om- 

 slag emot veneriska reformar och reumatisk giktvärk. I 

 Finnland ges torra roten med salt utan fara åt sjuka bo- 

 skapskreatur. I Danmark beredes, enligt v. Linnes före- 

 skrift, Cicutplåstret af denna i stället lör af Conium. 



Tab. — fig. a. blomma, förslorad. — b. blomfoder, 

 fruktärruie och pistill, förstorade. — c. en liten parasoll- 

 Ställning med frö i naturlig storlek. 



