18 



tens. Möjligen skulle man kunna förklara dessas förekomst på den 

 skandinaviska halfön som en kvarlefva från ett forntida mera sam- 

 manhängande utbredningsområde. Om så vore fallet, borde de väl 

 finnas på några enstaka punkter i det mellanliggande barrskogs- 

 området. WiLi.E U90Ö, s. ;^36) har uttalat möjligheten, att Phaca 

 spridts till sitt nuvarande utbredningsområde i södra Norrland (och 

 Dalarne) genom fåglar. Att så skett i fråga om Lonicera, anser jag 

 sannolikt. Den kan omöjligt vara relikt från något varmare kli- 

 matskede af den postgiaciala tiden, då den som nämndt går ända 

 upp i björkregionen på Kolahalfön. Ej heller kan den gärna tol- 

 kas som någon subglacial relikt; häremot talar ju bland annat dess 

 egenskap af karaktärsväxt på växlande ståndorter i Onega-Kare- 

 len. En tredje möjlighet vore, att den skulle kunna tolkas som 

 relikt Iran ett kontinentalt kliniatskede. Men dess nästan cirkum- 

 polära utbredning inom barrskogsbältet talar ej härför. Som be- 

 kant odlas Lonicera coeriilea ganska allmänt i trädgårdar i Sverige. 

 Möjligheten, att den skulle liksom t. ex. Berberis vulgaris och Sam- 

 hmns racen^osa spridt sig ur trädgårdarna genom bärätande fåglar, 

 vore ju ej alldeles utesluten. Men hvarför skulle den i så fall vara 

 i Sverige inskränkt till ett begränsadt område i den centrala delen 

 af Svealand? Allt synes mig därför tala för, att Lonicera coerulea 

 genom bärätande fåglar förts till någon af fyndorterna i Dalarne 

 eller Västmanland. En gång inkommen har den lätt kunnat spri- 

 das vidare genom fåglar. Att den förekommer inom ett så obetyd- 

 ligt område synes då också tala för en tämligen ringa ålder i Sve- 

 riges kvarlära vegetation. Andehssons (1906, s. 73) åsikt, att Lo- 

 nicera coerulea invandrat under Ancylustidens mest kontinentala skede, 

 anser jag därför mindre sannolik. 



B. KOLONISTSAMHÄLLEN. 



SYDLITOH. 



I alla delar af Sverige anses bergsrötter vara rika fyndorter för 

 s. k. sällsynta växter. Särskildt hvad Norrland beträlTar, ha sedan 

 lång tid tillbaka liera s. k. sydlutor varil uppmärksammade såsom 

 växtplatser för sydliga växter, som här förekomma långt norr om 

 sitt egentliga utbredningsområde. Vegetationen är här endast på 

 mindre Häckar sluten. Växterna förekomma till största delen som 

 kolonister i sprickor och afsatser i)å bergen och nedanför de ofta 



