20 



trädgårdarna. Som de säkraste kulturelementen räknar jag Aqui- 

 legia. Arabis arenosa -'suecica, Campaniila rapunciiloides, Cerastium, 

 Dactijlis, Ribes grossularia och Crtica, men äfven flera af de öfriga 

 torde höra hit. 



I sydbranten al" och rasmarken nedanför det närbelägna Mörta- 

 berget, ett gnejsberg på alla sidor, äfven nedanför branten bevuxet 

 med barrskog, växa utom åtskilliga af de nyss uppräknade (i listan 

 öfver dessa utmärkta med +): 



Asplenhim se])tentrionale, Calamofjroslis anindinacca, Calhina ualgaris, 

 Deschampsia flexuosa, Epilobiiim angnstifoliiim, Galeopsis bifida (/. rosea 

 och snlfiirescens). Hierachim rodense, Lathijrus silvestris. Myrtillus nigra, 

 Phegopteris drgopleris och pohj podioides, Polgslichiim spiiiiilosam, Silene 

 rupeslris. Viscttria viilgaris och Woodsia ilvensis. 



På bägge dessa platser ingår ett ovanligt stort antal ekväxter. 

 De allra sydligaste af dessa torde vara Avenastriim, Herniaria och 

 IJbanotis (den sistnämnda är inom Dalarne funnen endast här.) 

 Däremot finnas inga arter af utprägladt subalpin karaktär. 



Under sin resa genom Dalarne år 173-t besökte Linné Hykje- 

 berget i Älfdalen. Detta berg stupar med en lodrät brant af c:a 

 100 m:s höjd rakt åt söder. I den nedanför denna brant belägna 

 rasmarken (c:a 500 m. ö. h.) förekommer ett egenartadt växtsam- 

 hälle. Linné (1734) uppräknar härifrån 11 af de märkligaste växterna, 

 nämligen Acer platanoides, Aspleninni trichomanes, Astragaliis glycy- 

 phyllns, Geraniiun robertiannin, Polygonatum officinale, Polypodiiim 

 vulgäre, Pyrola iiniflora, Silene rupestris, Tilia nlmifolia, Verbascum 

 thapsns och Viola mirabilis. Efter Linnés tid har berget besökts 

 många gånger af skilda personer. Kröningssvärd (1830 o. 1843) 

 uppger från Hykjeberget dessutom: Ackva spicata, Daphne mezereum, 

 Equisetum scirpoides, Melica niitans, Poa aspera., Pulsatilla vernalis, 

 Pyrola chlorantha och minor samt Ribes alpiniim. Indebetou (1879, 

 s. 28) upptager Epilobiuni alpinum, som jag emellertid påvisat vara 

 /i. collinum Sv. liot. Tidskr. 1909, s. (95)]. Slutligen ger Andersson 

 (1903, s. 46) en skildring af fyndorten, grundad uteslutande på de 

 ofullständiga uppgifter, som återfinnas hos Indebetou (1879). Han 

 anser som sannolikt, att fjällväxterna Epilobiuni »alpinuni^, Equi- 

 setum scirpoides och Poa aspera ha sin hemvist på bergets »kalla, 

 skuggrika nordsida». Delta är ej fallet åtminstone i fråga om Epi- 

 lobiuni och Poa. Af mig besöktes berget 19^-/7 06; några iakttagelser 



' Khömngssvähi) upptager (1843, s. 54) E. varic(jaliin), Indkbetou (1879, s. 47) 

 E. scirpoides. 



